Kariéra.

Pocházel z rodiny zbohatlé během 19. století v železářském průmyslu, zakladatelem podnikatelské dynastie byl John Josiah Guest (1785–1852). Ivor byl nejstarším synem Ivora Guesta, 1. barona Wimborna (1835–1914), jeho matkou byla Cornelia Spencer-Churchill (1847–1927), dcera 7. vévody z Marlborough. Studoval v Etonu a Cambridge, poté vstoupil do armády a zúčastnil se búrské války, po návratu do Anglie byl povýšen na kapitána (1902), mezitím byl šerifem v Glamorganu (1900–1901). Do parlamentu poprvé kandidoval neúspěšně v roce 1898, v letech 1900–1910 byl poslancem Dolní sněmovny za Konzervativní stranu, se svým bratrancem Winstonem Churchillem později přešel k liberálům. V roce 1910 získal titul lorda Ashby a vstoupil do Sněmovny lordů. V letech 1910–1912 byl členem vlády jako generální intendant armády, od roku 1910 byl též členem Tajné rady, v roce 1912 získal i členství v irské Tajné radě. Kromě toho zastával funkce u dvora (v letech 1913–1915 byl lordem komořím Jiřího V. a působil ve správních radách různých podniků, byl například ředitelem bankovního domu Barclays.  V roce 1914 zdědil po otci titul barona Wimborna a část z jeho rozsáhlého dědictví. Na počátku první světové války se krátce vrátil do aktivní vojenské služby, v únoru 1915 byl jmenován místokrálem v Irsku. Tehdejší postavení místokrále ve víceméně ceremoniální podobě se snažil změnit ve skutečně výkonný politický úřad, což se setkalo s nesouhlasem Irů. Nejen Wimbornovy aktivity nakonec vedly k vypuknutí Velikonočního povstání, které bylo násilně potlačeno a jeho předáci popraveni. Wimborne byl v červenci dočasně odvolán a správu Irska převzala čtyřčlenná komise lordů sudích. Již po měsíci se ale do funkce místokrále vrátil a vyšetřování proti němu v otázce podílu na vypuknutí povstání bylo zastaveno. Místokrálem nakonec zůstal až do května 1918, poté byl povýšen na vikomta a od té doby žil v soukromí.

Rodina a majetkové poměry.

Jeho manželkou byla Alice Grosvenor (1880–1948) z rodu vévodů z Westminsteru, dcera 2. barona z Ebury. Měli spolu čtyři děti, dcery se provdaly do skotských šlechtických rodin. Dědicem titulů byl syn Ivor Grosvenor Guest, 2. vikomt Wimborne (1903–-1967), který v mládí sloužil v armádě a před přechodem do Sněmovny lordů byl několik poslancem Dolní sněmovny (1935–1939).  Vikomt Wimborne měl tři mladší bratry, kteří zasedali v Dolní sněmovně, z nich vynikl především Frederick Edward Guest (1875–1937), který zastával nižší úřady ve vládě a nakonec byl ministrem letectva (1921–1922).  Rodovou rezidencí byl v letech 1867–1947 palác "Wimborne House" v centru Londýna, který je dnes součástí hotelového řetězce Ritz. Zakladatel sítě hotelů César Ritz měl zájem o Wimborne House již od konce 19. století, tehdy ale rodina Guestů odmítala.

Ivor Churchill Guest, 1. vikomt Wimborne ("Ivor Churchill Guest, 1st viscount Wimborne, 2nd Baron Wimborne, 1st Baron Ashby St. Ledgers, 3rd Baronet Guest of Dowlais") (16. ledna 1873, Wimborne House, Londýn, Anglie – 14. června 1939, Wimborne House, Londýn, Anglie) byl britský státník z bohatého průmyslnického rodu. Během své kariéry dvakrát změnil politickou orientaci, původně byl poslancem Dolní sněmovny, od roku 1910 byl členem Sněmovny lordů. Za první světové války zastával funkci místokrále v Irsku (1915–1918), po odchodu do soukromí byl povýšen na vikomta. Byl bratrancem Winstona Churchilla, s nímž od mládí úzce spolupracoval.


Charakteristika.

Dvojčata Henselovy mají jediné tělo s oddělenými hlavami i krky. Abigail má hlavu nakloněnou o 5° napravo a Brittany o 15° nalevo, takže vypadá menší než její siamské dvojče. Jejich společný hrudník je však širší, než je obvyklé, a mají společné dvě ruce a nohy. Při narození měly ještě třetí paži, vyrůstající z místa mezi jejich hlavami, která byla chirurgicky odstraněna. Mezi oběma hlavami je proto na zádech mezera hlubší, než jaká je výška jejich ramen po stranách. Brittany má však nohu na "své" straně o 5 cm kratší než je noha Abby, proto Brittany často chodí po špičce a díky tomu má na své noze o hodně svalnatější lýtko. Kvůli této nerovnoměrnosti růstu obou sester hrozily v horních partiích závažné komplikace kvůli skolióze, která musela být v jejich 12 letech chirurgicky napravena. Spolu s tím také doktoři rozšířili jejich společný hrudní koš, aby se v budoucnu vyhnuly dýchacím potížím.  Co se týče ovládání společného těla, každá z obou sester ovládá jen tu svou polovinu, tedy svou hlavu, krk, ruku a nohu. Zrovna tak vnímání hmatu je omezeno pouze na polovinu těla, přičemž se tento jev stírá v ose těla, kterou jsou schopny obě vnímat rovnocenně. Trochu paradoxní je ovšem jev, kdy například bolest v žaludku cítí jen sestra, které patří opačná strana těla. Přesto jsou schopné pohyby svých polovin přesně sladit a mohou společně chodit, psát na klávesnici, řídit kolo nebo automobil či sportovat jako běžní lidé, navíc bez časových, omezujících prodlev. Ovšem v některých činnostech mají potíže udržet rovnováhu kvůli rozdílným délkám nohou.

Tělesné orgány.

Abigail i Brittany mají každá svoje vnitřní orgány ve srostlém těle, ačkoliv ve spodních partiích srůstají některé do jednoho. Zde je jejich seznam:

Život obou v jednom těle.

Už při jejich narození je chtěli doktoři operací oddělit, ale rodiče sester ji odmítli, protože byla mizivá šance, že by ji obě přežily. Byla však aspoň odstraněna překážející 3. paže. Jak děvčata v jediném těle vyrůstala, naučila se postupně ovládat harmonicky každá svou polovinu tak, že byly schopny se rozvíjet a prožít plnohodnotné dětství. I proto nakonec rodiče oddělující operaci zatrhli.  I v jednom těle jsou každé rozdílné a co se líbí jedné, druhé nemusí. Chtě nechtě musí dělat kompromisy, například při oblékání. Díky dvěma žaludkům a odděleným orgánům k trávení jsou ale obě schopny jíst najednou, každopádně i zde jsou rozdíly v tom, jaké jídlo oběma chutná. Dále je Abigail nadanější v matematice než její sestra a naopak Brittany umí lépe psát. Každopádně jejich symbióza dvou osobností v jednom těle se projeví například ve chvíli, kdy komunikují s ostatními lidmi za obě dohromady a jejich společný projev nese známky odhadovaných pocitů té druhé a téměř se kvůli tomu nepotřebují dohodnout mezi sebou slovně. Při psaní dopisu, když se zněním obě souhlasí, píšou o sobě ze zvyku nikoliv v 1. osobě množného čísla, ale v jednotném čísle. Pokud při psaní nesouhlasí, tak používají místo "já" jen jméno a věty píšou pouze ve 3. osobě.  Nakonec se obě dožily dospělosti, i díky tomu, že se jim vyhnuly závažnější zdravotní komplikace, neboť podobná siamská dvojčata s jedním tělem a dvěma hlavami takové štěstí nemají. Jsou veselé a přátelské, ale nesnesou, když na ně cizí lidé zírají jako na zjev, nebo si je bez dovolení fotografují.  V rozhovorech a v dokumentu "Joined for Life: Abby & Brittany turn 16 (česky: Spojeny po celý život: Abby a Brittany slaví 16 let)", který byl o nich natočen, řekly, že by se jednou chtěly i přes svou rozdílnost oproti běžným lidem vdát a mít děti. S jeho natočením souhlasily i proto, že doufaly, že jim pomůže žít normální život a lidé si na jejich zjev v širším okolí lépe zvyknou. V tomtéž dokumentu je ukázáno, jak studují společně na střední škole: seděly sice v jediné lavici, ale zkoušky musely dělat každá za sebe. Totéž platilo i pro zisk řidičského průkazu, který musely získávat vlastně nadvakrát.  V roce 2012 začaly pro televizní stanici TLC točit reality show "Abby and Brittany: Joined for Life", jenž byl vysílán v USA a Velké Británii. Po ukončení studií na vysoké umělecké škole v roce 2013 začaly pracovat na částečný úvazek jako učitelky.

Abigail Loraine Henselová (Abby) a Brittany Lee Henselová (* 7. března 1990 v Carver County v Minnesotě, USA) jsou siamská dvojčata. Jsou výjimečná v tom, že jsou svými těly zcela srostlá a vypadají jako jediný člověk se dvěma hlavami. Ovšem uvnitř jsou to dvě osobnosti a důležité tělesné orgány má většinou každá z nich svoje a plně funkční. Například mají ve společném těle dvě srdce, dva páry plic, dva žaludky atd.


Hra.

Cílem této hry je co nejdéle utíkat policistovi a jeho psovi. Hra začíná, když policista najde vaši postavu, jak sprejuje po vlaku. Jakmile začnete hrát, začíná vás policista honit a vy mu utíkáte a mezitím se musíte vyhýbat překážkám nebo protijedoucím vlakům. Když stále běžíte, můžete v některých úsecích narazit na různá vylepšení jako například Coin magnet, Super Sneakers, Jetpack aj. Pokud dvakrát kliknete na obrazovku, aktivujete si hoverboard, který vás ochrání na 30 sekund před nabouráním. Jakmile nabouráte, policista vás chytne a hra končí, ale můžete se nechat ušetřit. Nejprve zaplatíte 1 klíč, potom 2 klíče, 4 klíče atd. Pořád se cena zdvojnásobuje.

Historie.

První verze hry byla vydána v říjnu 2012. Jmenovala se „Subway Surfers: Halloween“. V každé verzi se objeví limitovaná postava. V Halloweenu „Zombie Jake“. Na konci listopadu byla vydána druhá verze „Subway Surfers: Holiday“, ve které se objevila limitovaná postava „Elf Tricky“. V lednu začala již zmíněná „World Tour“. Cesta začala po New Yorku, kde byla limitovaná postava Tony. V únoru vyšla aktualizace „Subway Surfers: Rio“, v níž naleznete další limitovanou postavu se jménem Carmen. V březnu vznikla verze „Subway Surfers: Rome“, ve které nebyla jen nová limitovaná postava, ale i sbírka 100 velikonočních vajec. Když je všechny posbíráte, získáte za ně nový hoverboard Chicky. Dne 4. dubna 2013 vyšla nová aktualizace „Subway Surfers: Sydney“, kde byl přidán natrvalo nový hoverboard s názvem Great White, ale hlavně limitovaná postava Kim.  V květnu se Subway Surfers přestěhovalo do hlavního města Japonska Tokia, kde budete muset při běhání sbírat panenky, za které získáte nové věci. V červnu navštívili Miami, kde byl natrvalo přidán nový hoverboard Hot Rod, který má speciální vylepšení v podobě zrychlení. Dále se rozšířily obleky hlavních postav, kterými jsou Jake a Tricky. Tyto obleky nejsou za peníze, ale za klíče, které sbíráte ve hře, nebo je můžete dostat v Mystery boxech, někdy musíte nasbírat věc v uvedeném počtu (např. ve verzi Rome se první týden soutěží o 10 klíčů, musíte ale nasbírat 40 kraslic), nově i za splnění úkolů v Awards (od verze Rome). Jako vždy se tam rozjela sbírka různých figurek, kterými tentokrát byli plameňáci. Červencová aktualizace vyšla 27. června a s ní i město Paříž, kde se rozšířily obleky pro Tagbota se Spikem a sbírají Eiffelovy věže. Na začátku srpna 2013 vyšla nová aktulizace „Subway Surfers: Bejing“, sbírají se dráčci a nová postava se jmenuje Sun. Objevilo se i nové skákadlo. V září přišel update v Moskvě, kde nalezneme limitovanou postavu Alex.  V říjnu vyšla halloweenská verze Subway Surfers v New Orleans, kde se nyní sbírají dýně a novou postavou je Eddy. Poté, 21. listopadu 2013, vyšla vánoční verze v Londýně, kde se rozšířily obleky pro Frizzy, sbírají se vánoční stromky a novou limitovanou postavou je Jamie a hoverboard Snowflake. 2. ledna 2014, vyšla aktualizace „Subway Surfes: Mumbai“, sbírají se lekníny a limitovanou postavou je Jay. Nový oblek dostali Frank a Tasha. 23. ledna. 2014 vyšla opět verze Miami, kde se sbírají plameňáci. Postavou je zde Nick. Dne 13. února 2014 vyšla verze „Seoul“. Limitovanou postavou je zde Mina a limitovaný hoverboard je Bubblegum. Zde se sbírají zelení roboti. 6. března 2013 vyšla verze „New York“ a limitovaná postava je Tony. Zde se sbírají hlavy Sochy svobody. 27. března 2014 vyšla verze „Mexico City“ a limitovaná postava je Rosa. Zde se sbírají chili papričky. V dubnu vyšla velikonoční verze v Římě a limitovanou postavou je Roberto. Zde se sbírají velikonoční vajíčka. V květnu 2014 vyšla verze „Subway Surfers: Vancouver“, speciálni postavou je tady Olivia, která má i druhý outfit (Skate Outfit) a speciálni hoverboard je Moose. Sbírají se taky javorové listy.  V květnu 2014 taky vyšla další verze, „Subway Surfers: Tokyo“, ve kterém je speciálni postava Harumi i s Meow Outfitem a speciálni hoverboard je Kitty. Sbírají se tady panenky. V této verzi byl taky natrvalo přidán nový hoverboard, Windglider, který má special power (Air Drift). Koncem června vyšla verze São Paulo. Sbírají se fotbalové míče a limitovaná postava je Edison. Následuje další verze Paříž, kde se sbírají opět Eiffelovy věže. Pak vyšla verze Los Angeles, kde se sbírají filmové klapky, limitovaná postava je Wayne. Srpnová aktualizace přenesla Subway Surfers do Pekingu, kde je limitovanou postavou Sun. V září 2014 vyšla verze Cairo, sbírají se brouci, limitovaná postava je Jasmine a limitovaný hoverboard je Croc. 9. října 2014 vyšla opět halloweenská verze v New Orleans, limitované věci: postava Eddy, hoverboard Pumpkin. Zde se sbírají dýně. 6. listopadu vyšla verze Bangkok, s limitovanou postavou Noon. V týdenním lovu se sbírají mušle. Poslední verze roku 2014 vznikla 3. prosince 2014 opět v Londýně. Zase se sbírají vánoční stromky, ale za ně dostáváte dárky, ve kterých jsou dost hodnotné věci např. 12 klíčů, nový hoverbord aj. Tentokrát však není limitovaný Jamie, ale sněhulák Buddy.  První verze v roce 2015 je v Las Vegas. Tato verze vznikla až o den později, 2. ledna 2015, limitovanou postavou je Rex a dočasný hoverboard Roller. Zde se sbírají piky z karet. 22. ledna 2015 opět vyšla verze v Soulu. Limitovaná postava je Mina se třemi outfity a hoverboard Bubblegum. Sbírají se zelení roboti. 12. února vyšla verze Havaj, ve které je limitovanou postavou Izzy. Další aktualizace proběhla dne 6. března 2015, kde se hra znovu vrátila do Bombaje. Velikonoční verze byla vytvořena 27. března v Paříži a 16. dubna v Arábii s limitovanou postavou Amira a hoverboardem Old Dusty. Dne 14. května vyšla verze Los Angeles 2 a 4. června verze Venice.  Ve verzi Řím 2 přišla společnost Kiloo s novinkou. Jedná se o tzv. Awards, kdy máte uložené úkoly. Pokud je splníte, dostanete jako odměnu bronzový, stříbrný či zlatý sprej s klíčemi. Na začátek se nabízí 3 klíče, pak 5 klíčů a nakonec 8 klíčů. Ve verzi Soul 2 se poprvé objevily Mini Mystery Boxy, které můžete získat za zhlédnutí komerčního videa. Jednou byla soutěž World Tour také v Praze.

Postavy.

Zde jsou názvy postav, které jsou v Subway Surfers.

Subway Surfers je jedna z nejrozšířenějších her na mobilech. Jedná se o hru, ve které hráč utíká mezi vlaky před policistou, jenž hráče chytil, jak sprejuje po jednom z vlaků. Hra byla navržena dánskou společností Kiloo. V této hře probíhá cesta kolem světa s názvem World Tour. Každý měsíc se Subway Surfers hraje v jiném městě. Například v Las Vegas, v Soulu nebo na Havaji. První verzi této hry (1.0.0) je možné nainstalovat i na PC.


Příběh.

Astronautka Molly Woodsová se vrací z 13 měsíční sólo mise na vesmírné stanici Seraphim zpět na Zemi. Vrací se ke svému manželu Johnovi, jež pracuje jako technik a sestrojil jejich robotického syna Ethana. Ethan je prvním prototypem androida, zvaného také Humanich, jehož program stojí na základě učení se díky interakcím s lidmi již od útlého věku. Johnovým cílem je právě to, aby byl Ethan pokud možno co nejvíc jako člověk.  Tomu také napomáhá to, že John a Molly Ethana přijali jako svého syna, kterého kvůli Mollyině nehodě z minulosti nemohou mít. Ethan chodí do školy, učí se jezdit na kole a právě tyto každodenní interakce s lidmi v okolí z něj mají vytvořit stroj, který bude od člověka k nerozeznání. V momentě, kdy Molly po návratu zjistí, že je v počátečním stádiu těhotenství a čeká dítě, začne hon za hledáním odpovědí, spolu s rozplétáním intrik a tajemství.  Molly při pátrání přichází ke zjištěním, že celý incident nejspíše nebyla náhoda, vše bylo velmi dlouho předem naplánované a za vším stojí její vlastní nadřízení. Uvnitř Molly roste něco, co pro určité lidi má větší cenu než cokoliv na světě, a tak se spolu s Jackem a Ethanem hodlají ukrýt, před zcela neznámým nebezpečím.  Tvora uvnitř Molly, neboli "ratolest", se zmocní organizace Yasumuto. Ukazuje se, že organizace má s tvorem vlastní plány a celý tento incident je jejím přičiněním. U "ratolesti" se však projevují nadpřirozené síly, díky kterým se dokáže dostat lidem do hlavy a vytvářet iluze. "Ratolest" tedy prchá a využívá slabostí všech kolem, aby dosáhl svého cíle.  Molly, přesvědčená o tom, že "ratolest" je její vlastní syn, se vydává s pomocí svého dávného kolegy z ISEA pátrat po odpovědích a hlavně po svém synovi. Ukazuje se, že "ratolest" má vlastní agendu a využívá všech dostupných prostředků k tomu, aby ji dostál. Molly se snaží vše zachránit a netuší, že v jejich rukou může ležet osud celého lidstva.

Ukončení seriálu.

"CBS, Halle Berry a producentni se rozhodli Extant druhou sérii ukončit." řekl Glenn Geller, President of CBS Entertainment. Poslední dvojdíl druhé série sledovalo v premiéře přes 4.6 milionu diváků.

Extant je americký sci-fi seriál z let 2014–2015, jehož autorem je Mickey Fisher. Příběh seriálu se točí okolo astronautky Molly Woodsové (Halle Berry), která se vrací domů k rodině po 13 osamělých měsících na vesmírné stanici. Zpočátku nic nenasvědčuje tomu, že by něco nebylo v pořádku. To se změní v moment, kdy se původně neplodná Molly dozví, že je těhotná.


Průběh neštěstí.

Vlaková souprava vykolejila v 8:39 místního času, vykolejily tři vagony.  Podle svědků vlak prudce zastavil, lidi to vymrštilo často i přes celý vagon. Zadní vozy nadskočily a cestující vyletěli ke střeše. Po zastavení se souprava podle svědků ponořila do tmy a kouře a propukla hysterie a zmatek. Lidé začali po výpadku světel křičet a někteří rozbíjet nouzovými kladívky okna, obávali se i toho, že jde o teroristický útok. Ti, kteří nepropadli panice, pomáhali vynášet zraněné. Těch bylo nejvíce v prvním vagonu. Po prvním šoku se ale začali cestující chovat příkladně a navzájem si pomáhat a uklidňovat se. Někteří pomocí hasicích přístrojů uhasili menší požár v kolejišti a potom vyrazili dveře do bočního tunelu. Tam se vydali naproti pracovníkům dopravního podniku cestující, kteří mohli chodit.  Cestující otevírali okna, aby se do přetopených vozů dostal čerstvý vzduch, dočkali se ale hustého dýmu a tak je zase zavřeli. Po chvíli ale začala fungovat ventilace a cestujícím se ulevilo. Shromažďovali se v tunelu, část vlaku byla ale velmi zdemolovaná a někteří lidé byli doslova vmáčknutí do zničeného vagonu. Mnoho lidí mělo řezné rány nebo bylo v bezvědomí, někteří měli velmi vážná zranění. První zranění se dostali ven z metra až po půl hodině, teprve potom se objevili první záchranáři, kteří žádali dobrovolníky o pomoc s odnášením zraněných.

Záchrana a vyprošťování.

Ke stanici Slavjanskij bulvar se sjelo asi 60 sanitek, přiletělo 8 helikoptér. Stanice Park Pobědy je v moskevském metru nejhlubší, což ztěžovalo záchranářům práci. Záchranné práce a vyprošťování skončily druhý den dopoledne.

Oběti.

Nehoda měla ke dni 13. srpna 2014 celkem 24 obětí na životech (z toho 7 cizinců) a 161 zraněných, z toho 129 bylo bezprostředně po nehodě hospitalizováno. Necelých 50 lidí z hospitalizovaných bylo zraněno těžce, 2 byli v kómatu, několik obětí tak zemřelo až později v nemocnici. K 22. červenci 2014 zůstávala hospitalizována ještě desítka těžce zraněných.

Dopravní komplikace.

Linka byla uzavřena a náhradní dopravu zajišťovalo 66 autobusů a bezplatné taxíky placené radnicí. Následně se zhoršila dopravní situace na ulicích a dosavadní zácpy se ještě zhoršily. Opravy by mohly trvat možná až týden a vláda přislíbila, že s nimi pomůže.

Reakce.

Radnice vyhlásila v Moskvě na druhý den smutek a státní vlajky zůstaly na půl žerdi. Starosta slíbil odškodnění pozůstalým rodinám v hodnotě milionu rublů (cca 600 tisíc Kč) a také odškodnění zraněným.  Prezident Vladimir Putin i premiér Dmitrij Medveděv popřáli zraněným brzké uzdravení a pozůstalým vyjádřili soustrast. Soustrast vyjádřili také zahraniční osobnosti, generální tajemník OSN Pan Ki-mun či běloruský prezident Alexandr Lukašenko.  Druhý den ve středu se do stanic, mezi nimiž se nehoda stala, začali scházet truchlící lidé, kteří zapalovali svíčky a pokládali květiny, někteří plakali. Květiny a svíčky přinesli k ruskému velvyslanectví také obyvatelé Kyjeva. V moskevských kostelech probíhaly mše za mrtvé a zraněné. Šestnáct moskevských nemocnic zřídilo improvizovaná místa pro odběry darované krve. Televize změnily program a nahradily zábavné pořady a vystoupení.  Pražské metro chystalo v souvislosti s tímto neštěstím důkladnou technickou kontrolu. Podle slov vedoucího Správy vozidel Metro Josefa Němečka jsou takové kontroly běžné vždycky, když se někde ve světě stane nějaký problém, a situace tam je vždy porovnávána se situací v pražském metru. Když se například přebíraly ruské soupravy, vždy se kvůli jejich ne zcela vyhovující kvalitě kompletně rozmontovaly, zkontrolovaly, vyčistily od písku, byly vyměněny vadné součásti a následně byly vagony zase smontovány. Jejich uvedení do provozu si podle zdroje vyžadovalo 1000 pracovních normohodin pro každý vagon.  Šéf Moskevského metra Ivan Besedin, který pozici zastával od února 2011, kvůli nehodě 22. července odstoupil a novým náčelníkem se stal Dmitrij Pegov, který přišel z čela ředitelství rychlovlaků státních drah. Podle moskevského starosty Sergeje Sobjanina měl navrátit metru důvěru občanů a jako první úkol si zadal důkladnou prověrku infrastruktury metra. Dosavadní ředitel Besedin byl ale jako šéf metra vnímán pozitivně a jeho odchod byl přijímán rozporuplně. Prosadil zvýšení rozpočtu a plán na rozšíření metra do roku 2020 o 79 stanic, přičemž za jeho působení jich bylo vybudováno 11 a metro prodlouženo o 25 km. Navíc byly v metru zavedeny bezplatné bezdrátové připojení a modernější vlakové soupravy.

Důvod neštěstí a vyšetřování.

Prezident Putin pověřil předsedu Vyšetřovacího výboru Ruské federace Alexandra Bastrykina, aby započal trestní vyšetřování neštěstí.  Podle prvních zpráv od záchranářů byl na vině náhlý prudký pokles napětí v napájecí soustavě a následná špatná signalizace, která spustila nouzové zastavení vlaku, po němž souprava vykolejila.  O tom ale vyšetřovatelé pochybovali a uvažovali o vadné výhybce. Také byly v minulosti stížnosti, že v daném úseku soupravy vibrovaly kvůli údajnému havarijnímu stavu kolejí. Podle městské opozice jsou na vině malé investice do údržby.  Později se vyšetřovatelé začali přiklánět k verzi, že příčinou byla nesprávná manipulace s nedávno instalovanou výhybkou. Dne 16. července byli zatčeni mistr údržby tratě a jeho zástupce, kteří řídili květnovou instalaci výhybky. Byli podezřelí z porušení bezpečnostních pravidel a hrozilo jim až 10 let vězení. Soupravu navíc měli řídit dva strojvedoucí, namísto toho řídil jen jeden, který byl hospitalizován s těžkými poraněními. Později padlo podezření na účast při incidentu ještě na dva manažery.

Soudní verdikt.

První verdikt padl 9. listopadu 2015. Asistent mistra údržby tratě Jurij Gordov byl odsouzen k 6 letům odnětí svobody. Zástupce mistra oddělení generálních oprav traťové služby Aleksej Trofimov, starší traťový mistr Valerij Baškatov a zástupce ředitele subdodavatelské společnosti "Spectechrekonstrukcija" Anatolij Kruglov byli každý odsouzen k 5,5 letům odnětí svobody. Kromě toho probíhalo druhé soudní řízení s dalšími šesti obžalovanými.

V úterý 15. července 2014 v ranní špičce v 08:39 moskevského času (06:39 SELČ) došlo k vykolejení tří vagonů vlakové soupravy moskevského metra mezi stanicemi Slavjanskij bulvar a Park Pobědy na modré lince. Byla to do té doby nejhorší nehoda moskevského metra co do počtu mrtvých (neuvažujeme-li teroristické útoky v moskevském metru). Nehoda si vyžádala 24 obětí a 161 zraněných, z toho asi 50 těžce.


Pozadí vzniku.

Během květnových europarlamentních voleb 2014 byl Juncker prezentován Evropskou lidovou stranou (EPP) jako kandidát na předsedu Evropské komise. Po volebním vítězství jej 27. června na tento post navrhla Evropská rada. Zvolení pak proběhlo 15. července Evropským parlamentem, když pro něj hlasovala většina 422 ze 729 poslanců.  Juncker vyhlásil desetibodový program agendy svého prezidentství, v níž podtrhl důraz na pracovní příležitosti a růst.  Původní slovinská kandidátka a odcházející premiérka Alenka Bratušeková, kterou nominovala vláda, v jejímž čele stála, měla získat portfolio pro energetickou unii a současně se stát místopředsedkyní komise. Její vystoupení před europoslanci však bylo nepřesvědčivé a členové příslušných výborů Evropského parlamentu kandidaturu velkou většinou odmítli. Nominantka získala jen 13 hlasů ve výborech pro životní prostředí a pro průmysl, výzkum a energetiku, zatímco proti hlasovalo 112 poslanců. Následně se komisařkou za Slovinsko stala Violeta Bulcová, která získala gesci dopravy a vesmíru.

Členové.

Komise byla tvořena předsedou a komisaři. Původně byla složena z 28 členů, z nichž 7 zastávalo posty místopředsedů. Počet se snížil po odchodu čtyř členů.

Předčasná ukončení v komisi.

"Členové, kteří opustili komisi před uplynutím jejího mandátu."

Projektové týmy.

Komise byla strukturovaná do tzv. projektových týmů, sestavených z komisařů podle jejich portfolií. Každou skupina řídil jeden z místopředsedů komise. Vedle stálých členů týmů se na řešení problémů mohli přechodně podílet i další komisaři, pokud úkol spadal do gesce jejich působnosti. První místopředseda Timmermans dohlížel na činnost všech komisařů.  Níže je výčet pěti projektových týmů.

Junckerova komise úřadovala jako komise Evropské unie od 1. listopadu 2014 do 30. listopadu 2019. Pětiletý mandát byl o měsíc prodloužen v důsledku odmítnutí několika kandidátů z Rumunska, kde v říjnu 2019 padla vláda, do nastupující komise Ursuly von der Leyenové.


Výsledky voleb do Sejmu.

Do Sejmu se dostalo celkem 5 politických stran a uskupení. PiS získala většinu 235 mandátů, PO získala 138 mandátů, Kukiz'15 42 mandátů,.Nowoczesna 28 mandátů a PSL 16 mandátů.

Výsledky voleb do Senátu.

Do Senátu se dostaly celkem 3 politické strany a uskupení a 4 nezávislí kandidáti. 61 mandátů a většinu získala PiS, 34 mandátů PO, 1 mandát PSL a 4 mandáty získali nezávislí kandidáti.

Volební systém.

Polsko volí v parlamentních volbách vždy obě komory parlamentu, přičemž moc je vychýlená ve prospěch Sejmu, který jako jediný rozhoduje o důvěře vlády či o odvolávání ministrů.  Sejm má 460 poslanců, kteří jsou volení ve vícemandátových obvodech na základě poměrného volebního systému (D'Hondtova metoda). Ke vstupu do Sejmu je pro samostatně kandidující strany stanovená uzavírací klauzule 5 % celostátního podílu hlasů; volební koalice musí však překročit 8 %. Klauzule neplati pro volební strany národnostních menšin.  Senát má 100 členů a ti jsou voleni v jednomandátových obvodech na základě systému relativní většiny. V praxi se tak stává, že zatímco v Sejmu potřebuje vítězná politická strana koaličního partnera pro sestavení kabinetu, tak v Senátu disponuje nadpoloviční většinou křesel.

Kandidující strany.

Následující výčet uvádí volební kandidátky sestavené pro volby do Sejmu. V praxi se tak může jedna kandidátka skládat z více politických subjektů.

Občanská platforma.

Do té doby nejsilnější parlamentní strana, která vládla od roku 2007. Strana ve volbách sázela zejména na stabilitu uplynulých osmi let a rovněž na proevropskou politiku. Přesto zaznamenala strana v posledních měsících před volbami prudký pokles popularity a nebyla považována za favorita voleb. Její preference se pohybovaly mezi 20-30%, což ji podle většiny průzkumu mělo sesadit na druhé místo. Volebním lídrem byla předsedkyně PO a stávající polská premiéra Ewa Kopaczová.

Právo a spravedlnost.

Nejsilnější opoziční strana PiS byla od roku 2007 v opozici, předtím působící dva roky ve vládě. Strana se profilovala jako sociálně-konzervativní a euroskeptická. Jejím předsedou byl expremiér Jarosław Kaczyński, ale stranu do voleb jako lídryně vedla poslankyně Beata Szydło. Důvodem byla zřejmě i kontroverznost předsedy Kaczyńského. PiS byla před volbami považována za jasného favorita voleb, některé průzkumy dávaly kandidátce až 40%. PiS kandidovala ve volbách společně s menšími pravicovými subjekty- Sjednoceným Polskem, Polskem společně a Pravicí republiky

Sjednocená levice.

Sjednocená levice je polskou kandidátkou, která vznikla v létě 2015. Hlavními dvěma subjekty jsou SLD vedený expremiérem Leszkem Millerem a Tvé hnutí v čele s kontroverzním poslancem Januszem Palikotem.Mimo SLD a TR byli na kandidátce zastoupeni i členové Unie práce, Strany zelených a celé řady dalších levicových stran, hnutí a zájmových seskupení. Přestože Palikotovo hnutí a SLD získaly v minulých parlamentních volbách téměř 20% hlasů a samotná SLD byla dokonce na počátku století dominantní silou Polska, byla před těmito volbami podpora obou subjektů velice malá. Palikotovo hnutí opustila většina poslanců a od roku 2013 se trvale drželo pod pětiprocentní hranicí, SLD pod tuto hranici podle řady průzkumů spadla po debaklu prezidentské kandidátky Magdaleny Ogorekové. Podpora Sjednocené levice se v předvolebních průzkumech pohybovala mezi 4-10%.

Polská lidová strana.

PSL je politickou stranou s více než stoletou tradicí. Do parlamentu se dostává pravidelně každé volby od roku 1989. Od listopadu 2007 byla menším koaličním partnerem PO, s níž vládla ve třech vládních kabinetech. Preference strany se před volbami pohybovaly okolo 5% hranice nutné pro vstup do Sejmu. Volebním lídrem byl předseda strany a vicepremiér Janusz Piechociński.

KORWiN.

Koalice Obnovy Republiky Volnost i Naděje, zkráceně KORWiN (: KORViN), je pravicově-libertariánská politická strana hájící konzervativní hodnoty polského národa společně se silným důrazem na individuální volnost a původní myšlenky republikanismu, v rámci těchto svých idejí se staví negativně vůči demokraticko-socializujícím tendencím, vůči hospodářskému i společenskému etatismu a vůči imigraci z kulturně vzdálených zemí, tedy i vůči tzv. islamizaci Evropy a multikulturalismu, taktéž zastává přirozený pro národní postoj a podporuje koncept přímé demorkacie. Strana byla založena 22. ledna 2015 myslitelem a politikem Januszem Korwinem-Mikkem, který je za své názory ohledně individuální volnosti někdy označován jako sociální darwinista.

Kukiz 15.

Hnutí neúspěšného kandidáta na prezidenta Pawła Kukize bylo považováno za černého koně podzimních voleb. Volební program hnutí nebyl jasně vyprofilovaný a stavěl zejména na popularitě lídra, který získal 20% v prezidentských volbách a na podpoře přímé demokracie. Bezprostředně po prezidentských volbách se preference hnutí pohybovaly na 20% a hnutí ohrožovalo druhou pozici PO, ale v předvolebních průzkumech preference hnutí klesaly až k jednociferným hodnotám, přesto většina agentur předpokládala, že se hnutí do parlamentu dostane.

Nowoczesna.

Moderní.pl je liberální politickou formací, v jejímž čele stojí ekonom Ryszard Petru, který je žákem otce polské ekonomické reformy Leszka Balcerowicze. Strana měla ambici získat zejména dosavadní voliče PO, ale v předvolebních průzkumech se pohybovala pod pětiprocentní hranicí.

Bílo-červení.

Bílo-červení jsou polskou středolevicovou formací založenou v polovině roku 2015 bývalým předsedou SLD a současným poslancem Grzegorzem Napieralskim. Vyvrcholily tím dlouhodobé spory mezi vedením SLD a Napieralského skupinou. V létě 2015 se hnutí odmítlo zapojit do koalice Sjednocené levice a rozhodlo se kandidovat samostatně. V průzkumech veřejného mínění se však prakticky neobjevovalo.

Předvolební situace v Polsku.

V Polsku již druhé volební období vládla koalice liberální Občanské platformy a agrární Polské lidové strany. V čele vlády stál do Září 2014 Donald Tusk, který se však posléze stal předsedou Evropské rady a v pozici premiéra i předsedy PO jej nahradila Ewa Kopaczová. Dlouhodobá stabilní podpora vlády se však začala v druhé polovině volebního období bortit, mimo jiné i kvůli aféře s odposlechy některých vládních činitelů.  V evropských a regionálních volbách se opoziční formace Právo a spravedlnost prakticky vládní platformě vyrovnala a v roce 2015 se pak dokonce kandidátovi opoziční strany PiS Andrzeji Dududovi podařilo porazit v prezidentských volbách dosavadního prezidenta Bronisława Komorowského, což představovalo zásadní porážku pro tehdejší vládní koalici.  Opozici vůči koalici na půdě Sejmu tvořily mimo již zmiňované strany PiS též Twoj Ruch, Svaz demokratické levice a dále strany, které byly na půdě Sejmu díky odštěpení od pěti stran, které uspěly v předcházejících volbách. Šlo o Sjednocené Polsko, Polsko společně, Unii práce,Stranu zelených, Bílo-červené a Koalici pro obnovu republiky-svoboda a naděje

Polské parlamentní volby 2015 se uskutečnily v neděli 25. října 2015. Šlo o řádné parlamentní volby, ve kterých se se volilo celé složení polského Sejmu i Senátu, a po osmé plně demokratické parlamentní volby od pádu komunistického režimu v roce 1989. S velkým náskokem v nich zvítězila strana Právo a spravedlnost, která získala absolutní většinu v obou komorách coby první strana, které se to od pádu komunismu podařilo.


Životopis.

Narodila se 28. ledna 1268 v italském Gracciano Vecchio do šlechtické rodiny Segni. V devíti letech se rozhodla vstoupit k františkánským sestrám, které měli klášter v jejím rodném městě. Přes její velmi mladý věk získala papežské povolení ke vstupu.  Roku 1281 pozval pán hradu v Procenu několik sester z Montepulciana, aby založily v Procenu klášter. Anežka byla jednou ze sester, která odešla do Procena, kde se v založeném klášteře stala kvestorkou. Roku 1288 byla ve dvaceti letech zvolena abatyší kláštera. V tu dobu byla známá její velká oddanost a úcta k Nejsvětější Svátosti. Za svůj život získala pověst, že dokáže konat zázraky. Léčila svou přítomností fyzicky i psychicky nemocné lidi, rozmnožovala chleba aj. Sama byla těžce nemocná. Roku 1306 byla znovu zvolena hlavou kláštera. Po svém zvolení pokračovala ve výstavbě kostela Santa Maria Novella, na úctu k Panně Marii. Byla známa svými mystickými vizemi. Podle vyprávění měla vizi se svatým Dominikem, který jí zavedl k tomu, aby svůj klášter vedla v dominikánském duchu a to podle řehole svatého Augustina. Roku 1316 jí lékař kvůli její nemoci doporučil léčení v termálních pramenech, ty jí však nepomohly a její zdraví se zhorčilo natolik, že jí musely převést na nosítkách. Zemřela ve věku 49 let.

Úcta a svatořečení.

Několik let po její smrti bylo zjištěno, že je její tělo zcela neporušené. Její hrob se stal poutním místem.  Blahoslavený Rajmund z Capuy sepsal její životopis. O jejím těle napsal, že vypadá jako zcela živé. Svatá Kateřina Sienská, která byla též dominikánkou jí nazvala jako "Naše matka, vznešená Anežka".  Svatořečena byla 10. prosince 1726 papežem Benediktem XIII.

Svatá Anežka z Montepulciana, O.P. (28. ledna 1268 Gracciano – 20. dubna 1317 Montepulciano) byla italská řeholnice řádu dominikánů a abatyše.


Pozadí.

Polandball má své kořeny v "kyber-válce" ze srpna 2009 mezi polskými internetovými uživateli a uživateli zbylého internetového světa na stránce drawball.com. Tato stránka, která nabízí virtuální plátno ve tvaru koule, zde dovoluje lidem kreslit cokoliv chtějí a kreslit přes kresby ostatních. Na polském internetu vznikla myšlenka vyplnit plátno polskou vlajkou, a tak se tisíce Poláků spojily a společně nakreslily přes celé plátno polskou vlajku s nápisem "POLSKA" (Polsko) uprostřed. Po koordinaci z imageboardu 4chan byla tato vlajka překryta obrovským hákovým křížem.  Krautchan.net je německý imageboard, který je navštěvován anglicky mluvícími uživateli internetu. Počátek Polandballu je přičítán uživateli "Falco", Britovi, který v září 2009 vytvořil v programu MS Paint první Polandball, aby v apolitickém stylu trolloval polského uživatele jménem "Wojak", který psal lámanou angličtinou, proto Polandbally začaly být s nadšením kresleny Rusy.  Polandball nemá žádné jednoznačné tvůrce a může je dělat každý.

Témata.

Polandball, který měl představovat Polsko a jeho historii, vztahy s jinými zeměmi a stereotypy získal popularitu v důsledku havárie ve Smolensku, kde zahynul polský prezident Lecha Kaczyński. Interakce mezi countrybally bývají psány lámanou angličtinou a internetovým slangem a připomínají memy s kočkami (lolcaty) a také obrázek Polska, typicky znázorněného v pláči, který je záměrně nakreslen obráceně, než je polská vlajka.  Část komiksů s Pollandball je spojena s tím, že Polsko nemá vlastní kosmický program a možnost poslat přímo něco do vesmíru ze svého území. Jeden z nejpopulárnějších komiksů začíná tím, že se k zemi blíží velký meteorit, který by mohl zničit Zemi. Komiks pokračuje tak, že Countrybally (koule hrající v komiksu) ze zemí, které mají nějaký kosmický program opustí Zemi a odletí do vesmíru a jen polský zůstane na zemi a se slzami v očích řekne jen lámavou angličtinou: "Polland cannot to space" ("Polsko nemůže do vesmíru"). Má se za to, že takovým způsobem Rusové začali diskuzi o tom, který stát je vyspělejší. V jiném komiksu jde zase o historicko-politickou satiru. Pollandball nudí ostatní Countrybally (koule) svými nudnými řečmi ve stylu: "So when we crushed Russia and the Turks were were the biggest country in the world" (A tak jsme porazili Rusko a Turecko a stali jsme se největší zemí na světě), ostatní koule se začnou smát Polandballu a naštvaný Polanball zařve kurwa a ukazuje tabulku s nadpisem: "Internet serious business" ("Internet je vážná věc"). Takový slogan se používá, pokud někdo chce říct, že se někdo chová neuctivě. Zase nakonec komiks končí pláčem Polandballu. Nové komiksy už odcházejí od tématu bezmocnosti Polska a týkají se nedávných událostí v politice. K Polandballu se často přimalovávají křídla. Jednoduchost Polandballu, uznání světových dějin a zaměření na aktuální události, dělá komix vhodný ke komentování mezinárodních událostí. Události, které jsou v Polandballu jsou například: papežské konkláve 2013, při kterých byl Jorge Mario Bergoglio zvolen novým papežem, Ukrajinská krize, Krymská krize a také se týká Filipínských imigrantů na Taiwanu.

Hodnocení.

Wojciech Oleksiak, řekl, že každý by měl být schopen nakreslit Polandball komiks a že existence Polandballu umožňuje lidem vyjádřit svoje názory. Polandball je příklad "par excellence" na internetě, dál říkal, že tenhle komiks by měl být nezdvořilý, neslušný, rasistický, nebo prostě jen debilní slátanina, ale upozornil na to, že by se lidé při jeho kreslení měli snažit, aby zůstal dál atraktivní a zajímavý. Oleksiak také říká, že Polandball často přehnaně ukazuje polské stereotypy, například to, že Poláci nedokážou mluvit dobře Anglicky nebo že Poláci jsou přihlouplí lidé. Jedna z věci častých v Polandballu jsou Polské koule neustále mluvící o slavné historii cizích zemí a za svoje neúspěchy viní ostatní.  Oleksiak dál říká, že Polandballs učí Poláky smyslu pro humor a brát s humorem i věci, které je štvou.

Pravidla.

Autoři se většinou drží těchto pravidel:

Mapping.

Existují mappeři, kteří místo jmen států používají právě polandbally. Pro tento typ polandballů se používá název FoEbally (Future of Europe bally). Tento trend stvořil na konci roku 2014 uživatel Emartis ✖ Arotanika ✖ It's excellent. FoEbally jsou populární, jelikož se s nimy dají dobře vyjádřit jakési emoce, které zažívá konkrétní stát.

Countryballs.

Existuje mnoho komiksů ve stejném stylu jako Polandball v dalších zemích, ve kterých se koule hrající v nich se také mohou nazývat Countryballs, ale stejně často se nazývají také Polandballs. V podobě koulí se zobrazují nejen různé státy, ale i jejich části. Svoje různé koule mají jednotlivé státy USA, Německé Bavorsko, španělské Katalánsko nebo ruská Sibiř a Ural. Některé Countrybally jsou také velmi zvláštní, Singapurský se nazývá Triangapore a vypadá jako trojúhelník, Izraelský má podobu hyperkrychle (narážka na židovskou fyziku), kazachstánský zase vypadá jako koberec (někdo říká že vypadá spíše jako cihla). U srbského jsou výrazné lícní kosti, britský má vždy cylindr a monokl a německá říše má jako countryball obdélník postavený nastojato. Pokud je ve vlajce státu znak, tak se u Countryballu maluje na pásku přes oko (např. Slovensko, Srbsko atd.).

Polandball, též známý jako countryball, je druh rage komiksu vytvořený uživateli, který vznikl na německém imageboardu Krautchan.net v druhé polovině roku 2009. Tyto komiksy si dělají legraci z národních stereotypů a mezinárodních vztahů zemí, které zde ztvárňují většinou kulaté postavičky s vlajkou oněch zemí.


Život.

Vstoupil do dominikánského řádu v klášteře Santa Maria Novella v roce 1372, poté, co byl uzdraven díky zázračnému zásahu svaté Kateřiny Sienské (jak praví tradice) z koktavosti, jež mu do té doby komplikovala vstup do řádu. V rámci řádu vystudoval teologii v Paříži a působil jako vyučující a kazatel, zejména v Benátkách. S pověřením generála řádu Raimunda z Capuy zakládal kláštery, zachovávající přísnou observanci, zejména mužské kláštery v Benátkách (1391), ve Fiesole (1406) a rovněž klášter "Corpus Domini" v Benátkách, v němž žily pod přísnou řeholí dominikánské sestry.  Po smrti Inocence VII., v čase papežského schismatu se zúčastnil konkláve v roce 1406 jako vyslanec Benátské republiky a podílel se vělkou měrou na zvolení Benátčana Řehoře XII. Nový papež si zvolil Dominiciho zpovědníkem a rádcem, učinil jej biskupem v Dubrovníku (1407), a následně kardinálem (1408) a vyslal jej též do Uher, aby pro něj, římského papeže, zajistil podporu císaře Zikmunda Lucemburského proti avignonskému protipapeži Benediktu XIII.  S cílem ukončit papežské schisma doporučil Giovanni Dominici Řehořovi XII., aby se vzdal svého postu, a na koncilu v Kostnici oznámil jeho dobrovolnou demisi. Následující papež Martin V., zvolený kostnických koncilem, jmenoval Dominicho dne 19. července 1418 legátem v Čechách, aby pomohl potlačit husitské hnutí, považované za herezi. Jeho poslání však nepřineslo takřka žádné výsledky, mimo jiné i díky nezájmu ze strany Václava IV.  Giovanni Dominici byl blahořečen za pontifikátu papeže Řehoře XVI. 9. dubna 1832.  Témata Dominiciho děl nejsou pouze charakteru duchovního, ale též básnického, o čemž svědčí jeho početné hymny nebo sbírka s názvem "Laudi". Jeho dílo "Regole del governo di cura familiare" ("Pravidla péče o rodinu"), sepsané mezi lety 1400 a 1405, představuje pedagogický spisek, pojednávající o vývoji a schopnostech duše a těla (jeho smyslové stránky), o hospodaření s dary země a o výchově dětí. Další text, "Lucula Noctis" ("Světluška noci") je Dominiciho odpovědí na list Nicoly di Piero Salutati, a dotýká se v té době aktuálního tématu, a sice studia děl antických pohanských autorů. Dominici sice neodmítá klasická studia, ale rozhodně se staví proti humanistiskému okouzlení pohanstvím.

Giovanni Dominici, civilním jménem Giovanni Banchini nebo Baccini (Florencie, 1356 či 1357 – Buda, 10. června 1419), kardinál, biskup a spisovatel. Člen dominikánského řádu, legát a reformátor, který byl prohlášen blahoslaveným v roce 1832.


Historie.

První kapli Všech Svatých dal na tomto místě postavit vévoda Rudolf I. Saský. Byla vysvěcena roku 1346 a podřízena přímo papeži, roku 1400 se stala hlavním městským kostelem. Koncem 15. století dal vévoda Fridrich III. přestavět celý zámek a s ním v letech 1490-1511 i kostel v pozdně gotickém slohu podlke návrhu architekta Konráda Pflügera. Na výzdobě se podíleli vynikjaící umělci, například řezbář Tilman Riemenschneider, malíř Albrecht Dürer a další. Roku 1502 založil Fridrich Wittenberskou univerzitu a roku 1507 ji papež potvrdil. Kostel Všech svatých se tak stal i univerzitním kostelem. V kostele kázal Luther i Melanchton, odehrávaly se zde promoce a jiné stavnosti.  31. října 1517 vyvěsil podle pověsti na boční dveře Martin Luther svých 95 tezí proti prodeji odpustků, a to jako pozvánku na univerzitní disputaci. Jak bylo zvykem, poslal je i arcibiskupovi Albertovi do Mohuče, teze však byly mezitím vytištěny a rychle se rozšířily po Německu, takže ohlášená disputace se patrně nekonala a Lutherův čin se pokládá za začátek německé protestantské reformace. Roku 1546 byl zde Martin Luther pohřben a roku 1560 i jeho nejbližší žák Philipp Melanchthon.  Za Sedmileté války dobyli Wittenberg Prusové a při obléhání a ostřelování kostel do základů vyhořel. Když bylo Sasko připojeno k Prusku, v roce 1858 nařídil král Fridrich IV., aby byl kostel důkladně opraven, a do dveří dal vyrobit bronzové veřeje s reliéfy k Lutherovým tezím. K výročí Lutherova narození roku 1883 byl kostel opět restaurován a upraven v novogotickém slohu, včetně věže. Od roku 1949 slouží kostel i jako farní a za faráře F. Schorlemmera se stal významným střediskem disidentského mírového hnutí v tehdejší NDR. Roku 1983 byla instalována nová barevná okna a v letech 1999-2000 dostal novou střechu. K výročí Lutherových tezí roku 2017 byl znovu opraven a otevřen v roce 2016.

Evangelický zámecký kostel ("Evangelische Schlosskirche"), Kostel Všech svatých nebo Kostel reformace je největší kostel v německém městě Wittenberg. Nachází se u jižní části zámku, bývalého sídla saských kurfiřtů a patří evangelické (luteránské) církvi.


Rodina.

Jacqueline se narodila neznámo kdy před rokem 1520 jako nejmladší dcera Jeana IV. de Longwy, seigneura de Givry, barona z Pagny a z Mirebeau (zemřel v roce 1520) a Jany z Angoulême, hraběnky z Bar-sur-Seine, nemanželské nevlastní sestry francouzského krále Františka I.  Jacqueline měla dvě starší sestry. Ta nejstarší, Františka de Longwy, dáma de Pagny a de Mirebeau (asi 1510 – 1561)D, se poprvé provdala v roce 1526 za Filipa de Chabot, seigneura de Brion, hraběte z Charny a Buzançois, admirála Francie, se kterým měla šest dětí. Podruhé se Františka provdala v roce 1545 za Jacquese de Perusse, seigneura d'Escars, se kterým měla jednoho syna, kardinála Anne d'Escars de Givry. Jacquelina druhá starší sestra Klaudie se stala abatyší v Jouarre.  Jejím strýcem z otcovy strany byl Claude de Longwy de Givry, biskup v Amiens. Prarodiči jí byli Filip de Longwy, seigneur z Pagny a Jeanne de Bauffremont, dáma de Mirebeau, a Karel z Angoulême a jeho milenka Antoinette de Polignac, dáma de Combronde, dvorní dáma manželky hraběte z Angoulême, Luisy Savojské. Antoinette byla dcerou Foucauda de Polignac, seigneura des Fontaines a Agnès de Chabanais.

Manželství a potomci.

Jacqueline se v roce 1538 stala první manželkou Ludvíka III. z Bourbon-Montpensier, který se po smrti své matky Luisy Bourbonské 5. července 1561 stal vévodou z Montpensier. U příležitosti tohoto sňatku vrátil její strýc František I. Ludvíkové matce hrabství Forez, Beaujeu a Dombes. Francouzská koruna je zabavila po zajetí Karla III. Bourbonského v roce 1523, když přešel na stranu císaře Karla V.  Jacqueline měla s Ludvíkem syna a pět dcer:

Hraběnka z Bar-sur-Seine.

Jacqueline po matce zdědila titul suo jure hraběnky z Bar-sur-Seine. Otcovy tituly zdědila v roce 1520 jeho nejstarší dcera Františka.  V roce 1543 byl dauphinát Auvergne navrácen Ludvíkovi a Jacqueline se stala dauphine z Auvergne. V roce 1544 byla přítomna křtu králova vnuka Františka. Roku 1547 král zemřel a nastoupil po něm jeho syn Jindřich. V roce 1556 byla Jacqueline spolu s Dianou de Poitiers a Madame de Montmorency určena královnou Kateřinou Medicejskou, aby posoudila případ nesprávného jednání proti Mademoiselle de Rohan, člence královské rodiny, která byla od slibem manželství těhotná s vévodou z Nemours. V roce 1559 byla Jacqueline s manželem přítomna velkolepé korunovace Františka II. a Marie Stuartovny.  28. srpna 1561 Jacqueline v Paříži zemřela.  Její manžel se v roce 1570 oženil podruhé, a to s Kateřinou Lotrinskou, dcerou Františka de Guise a Anny d'Este. Jejich manželství bylo bezdětné.

Jacqueline de Longwy (asi 1520 – 28. srpna 1561), vévodkyně z Montpensier a Dauphine z Auvergne, byla francouzskou šlechtičnou a nevlastní neteří krále Františka I. Francouzského. Byla také první manželkou Ludvíka z Montpensier a matkou jeho šesti dětí. Šarlota Bourbonská, třetí manželka Viléma I. Oranžského byla její dcerou.


Klubová kariéra.

Goiás Esporte Clube.

Douglas se narodil 6. srpna roku 1990 v městečku Monte Alegre do Goiás a s fotbalem začínal právě v tamním Esporte Clubu, do jehož mládežnického systému vstoupil ve svých 12 letech, tedy v roce 2002. O sedm let později, v roce 2009, se dostal do A-týmu, kde dělal hlavně náhradníka za Vítora. Svůj profesionální debut a premiéru v brazilské nejvyšší soutěži zvané Brasileirão zažil 20. června toho roku, když nastoupil jako náhradník v závěru utkání s Grêmiem, které skončilo remízou 2:2.  První start v základní sestavě přišel 15. července toho roku při domácí prohře 0:2 s Avaí Futebol Clube. Sezónu 2009 zakončil se 741 odehranými minutami a 14 odehranými zápasy, z nichž bylo 7 v úvodní jedenáctce. Goiás skončil v tabulce na deváté příčce.  V roce 2010 se Douglas stal po odchodu Vítora do Sociedade Esportiva Palmeiras volbou číslo jedna a zahrál si v celkem 24 střetnutích. Jeho klub však v tom roce spadl do nižší soutěže, ve které dal rok na to svůj první gól. Ten padl do sítě Vitórie 15. července 2011 a přispěl k domácí výhře 4:1.  Ročník 2011 završil Douglas s 26 zápasy na svém kontě a rovnou pěti brankami. Esmeraldino, jak se Goiásu přezdívá, skončili jedenáctí.

São Paulo Futebol Clube.

11. února 2012 podepsal Douglas tříletou dohodu se São Paulem, nicméně tehdejší ročník tamního mistrovství Campeonato Paulista zmeškal celý kvůli sportovní kýle.  Dres Trikolóry na sebe poprvé navlékl 6. června, když jako člen základní sestavy byl u porážky 0:1 na hřišti Internacionalu. Premiérovou trefu zaznamenal 14. října, když se prosadil proti Figueirense a podílel se tak na vítězství 2:0. Pravidelně nastupoval i v Copa Sudamericana, který ten rok São Paulo vyhrálo.  V roce 2013 se v sestavě celku z největšího města Brazílie působícím na stadionu Morumbi objevoval pravidelně, nicméně tentokrát čelil konkurenci v podobě Paula Mirandy. V pokročilé fázi sezóny jej však trenérský tým začal stavět na pozici stopera a Douglase po několika pokusech ve středu zálohy vrátili na post pravého beka. Tehdy se rovněž zúčastnil soutěží Recopa Sudamericana (střetnutí mezi vítězi Copa Sudamericana a Copa Libertadores) a Suruga Bank Championship (zápasem mezi vítězi Copa Sudamericana a J. League Cup), v obou případech skončil jako finalista.  O rok později měl na své pozici opět konkurenta, kterým se stal Luis Ricardo. V průběhu toho ročníku ligy státu São Paula byl právě Douglas náhradníkem, ale nakonec se do sestavy vrátil.

FC Barcelona.

26. srpna 2014 však oznámil klub FC Barcelona dohodu se São Paulem na přestupu čtyřiadvacetiletého hráče za 4 miliony eur v hotovosti + dalšího 11⁄2 v bonusech. Prezentaci zažil hráč o tři dny později a její součástí byl i podpis smlouvy, která jej v katalánském klubu má udržet do 30. června roku 2019.

Reprezentační kariéra.

Douglas reprezentoval svou domovinu pouze na mládežnické úrovni ve výběru U20. V něm si v roce 2009 zahrál jak na Mistrovství Jižní Ameriky, které pořádala Venezuela, tak na Mistrovství světa 2009 v Egyptě (zde porážka ve finále s Ghanou).

Úspěchy.

Goiás São Paulo FC

Douglas Pereira dos Santos (* 6. srpna 1990 v Monte Alegre de Goiás), známý pod přezdívkou Douglas, je brazilský fotbalista působící na pozici pravého obránce a v současné době hraje za španělský klub FC Barcelona.


Skupina A.

Play out.

Boj o udržení v Lega Pro Prima Divisione.  Pordenone Calcio – AC Monza Brianza 1912 0:2, 3:6 AC Lumezzane – Aurora Pro Patria 1919 1:0, 2:0  Sestup do Serie D 2015/16 měli kluby Pordenone Calcio a Aurora Pro Patria 1919. Nakonec zůstali v soutěži i v příští sezoně.

Skupina B.

Play out.

Boj o udržení v Lega Pro Prima Divisione.  Savona FBC – AS Gubbio 1910 2:1, 1:1 AS Pro Piacenza 1919 – FC Forli 2:1, 0:0  Sestup do Serie D 2015/16 měli kluby AS Gubbio 1910 a FC Forli.

Skupina C.

Play out.

Boj o udržení v Lega Pro Prima Divisione.  Reggina Calcio – ACR Messina 1:0, 1:0 SS Ischia Isolaverde – San Felice Aversa Normanna 4:1, 1:3  Sestup do Serie D 2015/16 měli kluby ACR Messina a San Felice Aversa Normanna. Nakonec klub ACR Messina zůstal v soutěži i v příští sezoně.

Play off.

Boj o postupující místo do Serie B 2015/16.

Předkolo.

Benevento Calcio – Calcio Como 1:2 Ascoli Picchio FC 1898 – AC Reggiana 1919 2:4 v prodl. Bassano Virtus 55 Soccer Team – SS Juve Stabia 1:1 (5:4 na pen) SS Matera Calcio – AC Pavia 2:1 v prodl.

Semifinále.

AC Reggiana 1919 – Bassano Virtus 55 Soccer Team 0:0, 1:1 (2:4 na pen) Calcio Como – SS Matera Calcio 1:1, 1:1 (4:2 na pen)

Finále.

Calcio Como – Bassano Virtus 55 Soccer Team 2:0, 0:0  Postup do Serie B 2015/16 vyhrál tým Calcio Como.

Soutěžní ročník Lega Pro 2014/15 byl 1. ročník třetí nejvyšší italské fotbalové ligy. Soutěž začala 31. srpna 2014 a skončila 10. května 2015. Účastnilo se jí celkem 60 týmů rozdělené do tří skupin po 20 klubech. Z každé skupiny postoupil vítěz přímo do druhé ligy. Čtvrtý klub postoupil přes play off.


Klubová kariéra.

Bellerín se narodil v Barceloně v Katalánsku a svou kariéru začal v místním mládežnickém týmu klubu FC Barcelona. V létě 2011 přestoupil do mládežnického týmu Arsenalu a následující rok podepsal svou první profesionální smlouvu. Zatímco hrál v mládežnickém týmu, pomohl klubu dosáhnout 4. místo v turnaji NextGen Series. Za A-tým Arsenalu debutoval 25. září 2013 ve třetím kole ligového poháru venku proti Albionu, kde přišel do hry v 95. minutě střídáním za Mikela Artetu. Po prodloužení, které skončilo remízou 1:1 vyhrál Arsenal v penaltovém rozstřelu 4:3. O dva měsíce později šel Bellerín hostovat do druholigového Watfordu na dva měsíce. Osm dnů po podepsání smlouvy nastoupil Bellerín proti Yeovil Town FC. Hostování ve Watfordu bylo prodlouženo do konce sezóny, avšak Arsenal si ho nakonec stáhl zpátky v únoru 2014.  Po zraněních Debuchyho, Chamberse a Monreala mohl Bellerín debutovat 16. září 2014 v Lize mistrů venku proti Dortmundu. Arsenal nakonec prohrál 2:0. Svůj první gól za Arsenal (A-tým) vstřelil 1. února 2015 proti Astonu Villa při výhře 5:0 a druhý dal 4. dubna při výhře nad Liverpoolem, přestože se kvůli jeho faulu na Raheema Sterlinga.  Trenér Arséne Wenger vybral 30. května na finále FA Cupu proti Astonu Villa Bellerína do základní sestavy Arsenalu. Zápas ve Wembley vyhrál Arsenal 4:0. Před sezónou 2015–2016 podepsal novou dlouhodobou smlouvu a se svým týmem porazil ve finále FA Community Shield městského rivala Chelsea FC 1:0. Byl jediným hráčem Arsenalu, který se dostal do PFA Týmu roku a také byl vyhlášen třetím nejlepším hráčem sezóny z Arsenalu. Stejně jako v předchozí sezóně s týmem vyhrál FA Cup. Jejich soupeřem ve finále se stala Chelsea, ale i tentokrát turnaj vyhrál Arsenal, jenž nad Chelsea vyhrál 2:1. Tuto sezónu se znovu dostali do finále FA Community Shield a jejich soupeřem nebyl nikdo jiný než Chelsea, kterou tentokrát porazily až na penalty 4:1. Svůj první gól v sezóně 2017–2018 vstřelil ve vítězství 3:1 proti německému Kolínu. Dne 3. ledna 2018 okradl Bellerín Chelsea o dva body, nejdříve ve vápně zfauloval Edena Hazarda avšak sudí penaltu nenařídil. V 92. minutě zápasu, kdy už se výhra přikláněla k Chelsea, zachránil Bellerín remízu parádní trefou z half-voleje. Dne 7. března 2018 byl z kádru Arsenalu po zranění kolena v prvním zápase s Interem Milánem vyřazen na dobu neurčitou.  V sezóně 2018–2019 vynechal Bellerín prvních pět týdnů, kvůli problému s lýtkem. Během ligového zápasu s Chelsea 19. ledna mu na levém koleni prasknul přední křížový sval (ACL), v 70. minutě zápasu tak musel opustit hřiště. Nakonec se do hry nemohl vrátit devět měsíců, a tak nedohrál zbytek sezóny a do hry se nedostal ani na začátku sezóny 2019–2020. Trenér Arsenalu Unai Emery o Bellerínu hovořil jako o velmi vyspělém hráči a řekl, že se vrátí silnější než kdy dříve.

Reprezentační kariéra.

V A-mužstvu Španělska přezdívaném "La Furia Roja" debutoval 29. 5. 2016 v přátelském zápase ve švýcarském Sankt Gallenu proti týmu Bosny a Hercegoviny (výhra 3:1).  Trenér Vicente del Bosque jej nominoval na EURO 2016 ve Francii, kde byli Španělé vyřazeni v osmifinále Itálií po porážce 0:2. Bellerín nenastoupil v žádném utkání svého mužstva na šampionátu.

Statistiky.

Klubové.

Aktualizováno k 23.2.2020

Mezinárodní.

Aktualizováno k 7. červnu 2016

Héctor Bellerín Moruno [ektor bejerín moruno] (* 19. března 1995, Barcelona) je španělský fotbalista a reprezentant, který v současnosti hraje na pozici pravého obránce v týmu Arsenal FC.


Život.

Ruggero Pasquarelli se narodil 10. září 1993 v Città Sant'Angelo, v provinciiPescara v italské oblastiAbruzzo. Jako dítě hrával na kytaru, zpíval a tancoval. V roce 2004 se zapsal do herecké školy. Má vystudovanou hru na kytaru, klavír a také zpěv. V září 2010 se pokusil prodat svůj pěvecký talent v italské verzi soutěže "The X-Factor". V průběhu soutěže si zazpíval hity jako např. ""Tu vuo' fa' l'americano"" od Renata Carosone, ""You're the First, The Last, My Everything"" od Barryho Whitea a další písně od interpretů jako např. Alex Britti, Maroon 5 či Elton John. Probojoval se až do fáze živých vystoupení a v celkovém žebříčku se umístil na 6. místě.  V roce 2017 začal vydávat sólové písně.

Filmografie.

Violetta  V roce 2012 dostal nabídku zahrát si výměnného studenta z Itálie Federica Paciniho v latinskoamerickém seriálu" Violetta". Znamenalo to, že musel ze dne na den opustit rodnou zemi a přestěhovat se do Buenos Aires v Argentině. V první série úspěšného seriálu se objevil pouze v pár epizodách, podobně tomu bylo také ve druhé sérii. Ve třetí série se stal stálou postavou a díky roli Federica si získal miliony fanoušků po celém světě. Po skončení seriálu "Violetta" se hlavní protagonisté stali součástí rozlučkového turné Violetty, které Ruggero absolvoval pouze na koncertech v zemích Latinské Ameriky. Poté se turné přesunulo do Evropy, jenže Ruggero mezitím dostal novou pracovní nabídku v seriálu "Soy Luna."  Díky seriálu "Violetta" se seznámil se svou nynější přítelkyní Candelarií Molfese, která ztvárnila postavu Camily. Spolu tvoří dvojici zvanou Ruggelaria a natáčejí zábavná videa, která pak zveřejňují na svém Youtube blogu.  Soy Luna  Tvůrci Violetty se rozhodli pokračovat ve stejném duchu a dali tak vzniknout seriálu "Soy Luna." Ruggero zde hraje hlavní roli Mattea Balsana, krále bruslařské plochy. Z počátku strávil určitý čas v mexickém Cancúnu, kde se natáčely první epizody tohoto seriálu, později se ale natáčení přesunulo do Buenos Aires. Momentálně se natáčí třetí série.

Ruggero Pasquarelli (* 10. září 1993) je italský zpěvák a herec. V roce 2010 se zúčastnil čtvrté série italské talentové show "X Factor". Známějším se stal díky roli Federica v argentinském Disney seriálu "Violetta" a díky roli Mattea Balsana v argentinském Disney seriálu "Soy Luna".


Historie.

Před vytvořením kapely byli Nicholas Mathews, Johnny Braddock, Bradley Iverson a Warren Wilcock v různých kapelách. Všichni čtyři se později spojili, aby založili kapelu a společně vydali svoje první EP "Cheap, Tricks and Theatrics".  Během léta 2010 jela kapela na Hot Topic’s Sacred ceremony turné s kapelami Black Veil Brides a Vampires Everywhere!. Dále se kapela pustila do několika dalších turné, zejména "The Dead Masquerade Tour" (společně s Escape the Fate, Alesana, Drive A a Motionless in White) od ledna do března 2011 a jako headliner kapely Aiden včetně Eyes Set To Kill, Dr. Acula, Vampires Everywhere! a Escape the Fate (pouze v určitých datech) na jaře 2011. Své album Best Kind of Mess, jejich první vydání s Universal Motown Records představující předělávky písní" Setting Yourself Up for Sarcasm" a "If She Only Knew Voodoo Like I Do" se zkrácenými názvy "Sarcasm" a "Voodoo" vydala 12. července, 2011. Kapela se zúčastnila "Fuck You All" turné s Dr. Acula a Girl on Fire na podporu alba.  30. listopadu, 2011 kapela oznámila odchod Nicholase Matthewse. Specifikovala, že Matthews chtěl sledovat více možností své kariéry a že to bylo překvapením pro celou kapelu. Kapela odložila další termíny turné až do odvolání z důvodu náhlého odchodu a absence hlavního vokalisty.  28. prosince kapela znovu otevřela studio s novým vokalistou. Ačkoli nebylo oficiálně oznámeno, kdo je novým vokalistou, objevila se řada spekulací, že zpěvák Dear Chalendelieru, Joel Faviere, nahradil Matthewse, z důvodů zpráv na Twitteru zaslaných Favierem a některými členy Get Scared. Později bylo oficiálně oznámeno, že se skutečně jedná o Faviera. Kapela také přijala nového kytaristu Adama Virostka po září 2012, aby hrál na "The Pizza Party" turné s Dead Rabbits. Virostko se stal stálým členem kapely, což bylo formálně oznámeno 21. listopadu, 2012. Joel Faviere byl zpěvákem kapely krátký čas, dokud se 19. listopadu 2012 nevrátil Matthews. S Favierem bylo vydáno pouze jedno EP, Built for Blame, Laced With Shame.  5. června, 2013 Get Scared oznámila svoji spolupráci s Fearless Records a vydání alba pro Fall. Následně 21. června vydali píseň s názvem At My Worst na YouTube. Další nová píseň byla vydána na Twitteru před oznámením nového alba a byla pojmenována "For You". Byla nedostupná online, ale za pár měsíců se ukázalo, že se objeví na novém albu. 18. září kapela oznámila, že se jejich 2. album bude jmenovat Everyone’s Out To Get Me a bude vydáno 11. listopadu s Fearless Records. Společně s oznámením prozradila seznam písní a také krátký náhled nové písně "Told Ya So" z nadcházejícího alba. Plně vydáno bylo 24. září.  1. ledna, 2014 Fearless Records zveřejnila video na jejich YouTube stránce, aby oznámila, které kapely budou vydávat svá alba v roce 2014 a své sestavení Punk Goes 90s 2. Get Scared tam byli s jejich deskou "My Own Worst Enemy" (originál je od Lit).  Kapela 3. září, 2015 oznámila, že bude vydávat své 3. album a společně s oznámením vydala hlavní píseň "Buried Alive". Druhá píseň s názvem "Suffer" byla vydána 2. února a třetí píseň tohoto alba, "R.I.P.", byla vydána 22. února na iTunes a novou Apple Music. Celé album bylo oficiálně vydáno 30. října, 2015. Na podporu alba se kapela zúčastnila turné "New Years Days‘s The Other Side" a také "Light In The Cave", turné kapely I See Stars, v říjnu 2015 a únoru 2016. Dále pak krátkého turné v Mexiku.

Get Scared je americká post-hardcorová kapela z Laytonu v Utahu, která byla založena v roce 2008 a následně v roce 2009 vydala své první EP "Cheap, Tricks and Theatrics". Další EP s názvem "Get Scared" vydala v roce 2010. První album s názvem "Best Kind of Mess" vydala 12. července 2011. V tomto roce Nicholas Matthews opustil kapelu a připojil se ke skupině Blacklisted Me. Dne 19. prosince 2011 Get Scared vydala další desku "Cheap, Tricks and Theatrics B-sides" bez předchozího oznámení. Mathew byl nahrazen Joelem Favierem v roce 2011. Jejich třetí EP, bylo vydáno v roce 2012 s Favierem, který byl v následujících měsících ze skupiny vyhozen. Po jeho odchodu se do skupiny vrátil Nicholas Matthews. Po jeho návratu začala kapela spolupracovat s vydavatelstvím Fearless Records, s níž vydala dne 11. listopadu, 2013 své 2. album "Everyone’s Out to Get Me". Třetí album, "Demons" bylo vydáno 30. října 2015. S tímto albem započala proměna skupiny z post-hardcore ve prospěch žánru metalcore ztvárněnou hlavně písněmi "Build for Blame" a "Everyone’s Out to Get Me".


Historie.

První planetka byla objevena 1. ledna 1801 na palermské hvězdárně Giuseppem Piazzim a dostala jméno Ceres. V současnosti (k 16. červnu 2009) je známo 457 026 katalogizovaných planetek s dobře určenou drahou, z toho 14 226 je pojmenováno, jejich počet však neustále rychle roste.  Kdysi byla tato tělesa považována za planety. Když se zjistilo, že se jedná o tělesa ve srovnání se známými planetami velmi malá, začaly být nazývány v angličtině "minor planets", česky "malé planety", z čehož vzniklo jejich dnešní české označení "planetky". Lze se setkat též s původně zavedeným pojmenováním "asteroid" nebo i se staršími českými, dnes již zastaralými a prakticky nepoužívanými názvy "planetoida" nebo "planetoid". Tato pojmenování měla svůj původ ve vzhledu těchto těles (asteroid - hvězdě podobné, planetoid - podobné planetě).  V srpnu 2006 byl rezolucí Astronomického kongresu Mezinárodní astronomické unie (IAU) v Praze definován pojem "planeta" a v souvislosti s tím i nový pojem "trpasličí planeta". Do této nové kategorie byla přesunuta i jedna z planetek a to (1) Ceres, jedno transneptunické těleso (136199) Eris a bývalá planeta (134340) Pluto.  V lednu 2016 byl OSN oficiálně uznán 30. červen (coby připomínka nejvýznačnějšího dopadu kosmického tělesa na Zem v moderní době - Tunguské události 30. června 1908) jako mezinárodní den asteroidů. Jeho smyslem je poukázat na možné hrozby, ale i příležitosti, která tato malá tělesa představují.

Vznik a formování planetek.

Podle nejstarší teorie planetky vznikly rozpadem nějaké velké planety, která podle Boodeovy řady měla existovat mezi Marsem a Jupiterem. Celková hmotnost všech planetek (objevených i předpokládaných dosud neobjevených) však není taková, aby odpovídala i té nejmenší planetě – šlo by o těleso ještě menší než je náš Měsíc.  Podle současné teorie se jedná o planetesimály, jejichž akrece na planetu byla předčasně ukončena zřejmě gravitačním vlivem Jupiteru.

Dělení planetek podle oběžných drah.

Z hlediska charakteru oběžných drah se planetky dělí do celé řady skupin.

Objekty ve vnitřní sluneční soustavě.

V oblasti omezené přibližně dráhou planety Jupiter se nacházejí objekty, které patří mezi planetky v užším slova smyslu, tj. tělesa, která nevykazují, ani zřejmě v minulosti nevykazovala kometární aktivitu.

Objekty ve vnější sluneční soustavě.

Na rozdíl od těles ve vnitřní části sluneční soustavy je naprostá většina těchto objektů tvořena vodním ledem a dalšími těkavými látkami v pevném skupenství. Představují proto většinou neaktivní nebo málo aktivní jádra komet. Proto je někteří astronomové vůbec nepočítají k planetkám.

Potenciálně nebezpečné planetky.

V poslední době se objevuje čím dál tím víc blízkozemních planetek a hovoří se o možné srážce naší planety s nějakou takovou planetkou. V současné době sice není známá žádná planetka, která by do nás měla s jistotou narazit, nicméně existuje již seznam blížící se tisícovce objektů, u nichž toto v dlouhodobé perspektivě nelze vyloučit. Nedávno objevená planetka (99942) Apophis, má malou, avšak nenulovou pravděpodobnost srážky se Zemí 13. dubna 2036.  Planetka 2006 BV39 prolétla 28. ledna 2006 v 07:28 UTC v minimální vzdálenosti 330 tisíc kilometrů od středu Země.  V minulosti se však takové události vyskytly. Na Zemi bylo nalezeno několik impaktních kráterů, stop po dávných dopadech velkých těles. Z blízkých kráterů to jsou Ries a Steinheim v Německu (část přetavené hmoty byla vyvržena až do Čech, z toho vznikly vltavíny) či Morasko v Polsku u Poznaně. Předpokládá se, že 10km těleso spadlo před 65 miliony let do oblasti dnešního poloostrova Yucatán (Chicxulubský kráter) a že tento impakt měl na svědomí též vyhynutí dinosaurů. Že k dopadům v dávné minulosti docházelo, svědčí nejen impaktními krátery rozbrázděný povrch Měsíce, ale též jiných těles ve sluneční soustavě.

Obavy ze srážky s planetkou.

Ve 21. století sílí obavy z možného budoucího střetu Země s větší planetkou. Výzkum střediska Pew Research Center a periodika "Smithsonian" z roku 2010 ukázal, že téměř třetina současné americké populace věří v možnost, že do roku 2050 zasáhne naši planetu velký asteroid (což bude mít nezanedbatelné následky pro celou lidskou civilizaci).

Dělení planetek podle chemického složení.

Podle hrubé klasifikace se planetky na základě jejich spektrálních charakteristik a albeda dělí do tří, resp. čtyř základních skupin, a to:  Všechny tyto skupiny se dále podrobněji dělí na podskupiny.

Planetka je malé těleso obíhající kolem Slunce nebo jiné hvězdy (tam se zatím tato tělesa jen předpokládají, dosud nebyla objevena žádná planetka u jiné hvězdy), vzhledem k malé hmotnosti většinou nepravidelného tvaru. Ve sluneční soustavě se taková tělesa nacházejí zejména v prostoru mezi Marsem a Jupiterem, v tzv. hlavním pásu. Řada z nich se však nachází i za dráhou Neptunu, kdežto jiné mohou křížit dráhu Země a dostávat se ke Slunci blíže než naše planeta.


Vzdělání.

V letech 1982–1987 vystudoval Fakultu průmyslové ekonomie na Vilniuské univerzitě. Další dva roky byl doktorandem na Fakultě ekonomie téže univerzity u profesora Vladase Astrauskase. V období 1990–1992 získal v rámci postgraduálního studia grant DAAD ke studijnímu pobytu na Univerzitě v Mannheimu. Disertační práci na téma „"Příjmová politika během inflace a stagflace (na litevském příkladu)",“ obhájil na Vilniuské univerzitě v roce 1993 a obdržel titul Ph.D. V roce 2009 se stal docentem na soukromé škole Vilnius University Business School, založené roku 1989.

Profesní kariéra.

Profesní dráhu ekonoma zahájil v letech 1992–1993 ve Výzkumném ústavu pro ekonomiku a privatizaci. Další dva roky působil na úřadu národního regulátora v Radě pro hospodářskou soutěž Litvy jako vedoucí oddělení finančních trhů. V období 1994–2000 byl zamětnancem litevské centrální banky, nejdříve na úseku regulace a dohledu nad komerčním bankovnictvím a poté ve funkci ředitele úseku měnové politiky. Poslední dva roky také zasedal ve správní radě centrální banky.  Mezi roky 2000–2008 se stal hlavním ekonomem a poradcem předsedy správní rady bankovního domu AB Vilniaus Bankas. Další desetileté období, do roku 2018, působil postupně na pozicích finančního analytika, hlavního ekonoma a poradce prezidenta banky Raimondase Kvedarase v SEB Bankas.

Prezident republiky.

Jako nezávislý kandidát a nestraník oznámil 17. září 2018 účast v květnových prezidentských volbách 2019. V kampani kladl důraz na svou nezávislost a proklamoval ochotu spolupracovat s vládou jakékoli orientace. V úvodním kole, jež se odehrálo 12. května 2019, skončil z devíti kandidátů těsně druhý, když za vítěznou poslankyní a bývalou ministryní financí Ingridou Šimonytėovou zaostal o 0,37 % platných hlasů. O čtrnáct dní později ji ve druhém kole jasně porazil, ziskem 66,53 %, respektive 881 495 platných hlasů. Prezidentská inaugurace proběhla 12. července 2019.  První zahraniční cestu uskutečnil čtyři dny po inauguraci do Varšavy, kde se střetl se svým protějškem Andrzejem Dudou. Během návštěvy se ozývaly výzvy k prohloubení bilaterálních vztahů, než jaké panovaly za jeho předchůdkyně Dalii Grybauskaitėové. Odmítavě se vyjádřil ke snaze vůdců Evropské unie sankcionovat Polsko za jeho postup vůči Nejvyššímu soudu a krokům v soudnictví. Do jednoho měsíce od nástupu do úřadu byl podle průzkumů litevského rozhlasu a televize považován za nejdůvěryhodnějšího politika státu. Během berlínské schůzky s Angelou Merkelovou v srpnu 2019, naléhal na kancléřku v udržování sankcí proti Rusku. V otázce návštěvy Ruska navázal na kritický postoj Grybauskaitéové, která Ruskou federaci označila za „teroristický stát“. Nausėda uvedl, že Rusko nenavštíví, dokud bude trvat ruská anexe Krymu. Rovněž odmítl možné setkání s ruským prezidentem Vladimirem Putinem jako „zbytečné“, když Litva čelila „reálné hrozbě“ a „nebezpečí“ na hranicích s Ruskem.

Soukromý život.

Narodil se roku 1964 v přímořské v Klaipėdě, tehdejší součásti Litevské sovětské socialistické republiky. Otec Antanas Nausėda (* 1929) je inženýr, který mimo jiné pracoval jako vedoucí závodu na recyklaci lepenek a papírových obalů AB Klaipėdos kartonas. Matka Ona Stasė Nausėdienė (1932–2014) byla učitelka fyziky a matematiky. Sestra Vilija Nausėdaitė (* 1959) je profesí ekonomka.  V roce 1990 se oženil s inženýrkou, módní technoložkou Dianou Nepaitė (* 1964), pracující pro vilniuskou pobočku společnosti H&M. Do manželství se narodily dcery Gedailė a Ugnė Nausėdaitė. Vyjma rodné litevštiny hovoří rusky, anglicky a německy.  Čestný doktorát Univerzity v Gifu obdržel 24. října 2019.

Gitanas Nausėda (* 19. května 1964 Klaipėda) je litevský politik a ekonom, od července 2019 prezident Litvy. Před vstupem do politiky pracoval jako ekonom, nejdříve ve státních institucích včetně centrální banky a poté v soukromém bankovním sektoru.


Obsah filmu.

Rodina Kadamů provozuje restauraci v Bombaji. Druhý nejstarší syn Hassan (Manish Dayal) je připraven nahradit svou matku (Juhi Chawla) v pozici šéfkuchaře restaurace. Nicméně restaurace je během nepokojů zničena. Papa Kadam (Om Puri) a jeho rodina evakuují hosty, ale Mama je zabita. Rodina hledá azyl v Evropě, jako první se usadí v Londýně, ale nenajde zde patřičné prostory, proto putuje do Francie. Krátce po příchodu do Francie se porouchá Papova dodávka v blízkosti městečka Saint-Antonin-Noble-Val v Midi-Pyrénées. Kolem projíždí kuchařka Marguerite (Charlotte Le Bon), pracující v restauraci "Le Saule Pleureur" (v překladu "plačící vrba"), a pomůže rodině. Přivede je do svého domu a připraví jim jídlo. Papa je nadšen kvalitou a dostupností potravin v městečku a zjišťuje, že si Marguerite pěstuje vlastní suroviny.  Papa se dozví o opuštěné restauraci, která je na prodej. Nachází se přes ulici v blízkosti "Le Saule Pleureur". Majitelka restaurace "Le Saule Pleureur", madame Mallory (Helen Mirren), žádá Kadamovi, aby z pozemku odešli, jelikož se jedná o „soukromé prostory“. Papa i přes protesty rodiny tyto prostory koupí a restauraci pojmenuje "Maison Mumbai". Mallory přijde do "Maison Mumbai" požádat o menu a následně vykoupí všechny dostupné potraviny potřebné k přípravě menu na večírek k otevření restaurace. Mezi Mallory a Kadamovými vypukne tichá válka. Tato válka vrcholí na den dobytí Bastily, kdy jeden z Malloryiných kuchařů, Jean-Pierre, spolu s dvěma kamarády zničí restauraci Kadamových tím, že jí posprejují nápisy „Francie pro Francouze“ a vypálí interiér. Hassan chytí žháře při činu, ale spálí si ruce a nohy. Následující den Mallory, která o žhářství a vandalismu neměla ani potuchy, vyhodí Jeana-Pierra a sama osobně čistí graffiti z "Maison Mumbai".  Hassan se dozví od Marguerite, že Mallory najímá nové šéfkuchaře poté, co ji připraví omeletu a žádá ji, zda by mohl udělat omeletu podle svého receptu. Kvůli zraněným rukám mu Mallory pomáhá a po ochutnání rozpozná jeho potenciál a vyzývá ho, aby pro ni pracoval. Papa je zpočátku proti, ale nakonec s ní uzavře dohodu, když se dohodnou na Hassanově platu. Hassanovy kulinářské výsledky přinesou Mallorině restauraci druhou Michelinskou hvězdu. Tato cena přiláká mezinárodní pozornost na Hassanovo vaření a je mu nabídnuta práce v Paříži, kterou také přijímá. Papa a Mallory se usmíří a začnou se vídat.  Hassan v Paříži rychle získá obdiv kritiků a podněcuje spekulace o třetí michelinské hvězdě pro pařížskou restauraci, ale on při práci často spadá do vzpomínek na svou rodinu a Marguerite, do které je zamilovaný. Nakonec se vrací domů a začíná znovu vztah s Marguerite. Vyzve Marguerite, aby se k němu připojila v jeho obchodním záměru, když kupuje podíl v Malloryně restauraci. Hassan věří, že restaurace získá třetí hvězdu. Ten večer připravují Hassan a Marguerite večeři v Malloryině restauraci a nesou ji přes silnici do "Maison Mumbai", aby se všichni dobře najedli.

Natáčení.

Ke 3. červnu 2013 se jednalo o účast Helen Mirren ve filmu. Dne 1. července studio DreamWorks potvrdilo obsazení Mirren a Manishe Dayala.  Hlavní natáčení trvající devět týdnů začalo 23. září 2013 v jižní Francii v oblasti Saint-Antonin-Noble-Val. Kromě jižní Francie se natáčelo též v Nizozemsku, v Midi-Pyrénées a ve studiu Cité du Cinéma v Saint-Denis na severu Paříži. Před natáčením herci Manish Dayal a Charlotte Le Bon trávili čas v restauracích, kde sledovali kuchaře při práci. Producentka Juliet Blake konzultovala indické jídlo se šéfkuchařem Floydem Cardozem, který rozumí „smíchání dvou kultur prostřednictvím vaření“. Indická herečka Juhi Chawla ve filmu ztvárnila ženu postavy Oma Puriho, musela však představovat ženu, která je o patnáct let starší než ona a tak ji tvůrci v postprodukci pomocí digitální techniky učinili na pohled starší.

Soundtrack.

Soundtrack vyšel dne 12. srpna 2014 prostřednictvím vydavatelství Hollywood Records. Veškerou hudbu k filmu složil A. R. Rahman.  Seznam skladeb:

Láska na kari, v originále The Hundred-Foot Journey, je americký film z roku 2014 režiséra Lasse Hallströma, se scénářem Stevena Knighta. Jedná se o filmovou adaptaci stejnojmenné knihy od Richarda Moraise. V hlavních rolích hrají Helen Mirren, Om Puri, Manish Dayal a Charlotte Le Bon. Film vypráví příběh o sporu mezi dvěma sousedními restauracemi ve francouzském městečku. Jednu z nich vede přistěhovalá indická rodina a oproti tomu je ta druhá konzervativní a oceněná michelinskou hvězdičkou.


Výskyt.

Tyto reliktní, třetihorní stromy rostou hlavně v Turecku na několika chráněných územích. Největší oblast (286 ha) se nachází na jihozápadním pobřeží v provincii Muğla, velká populace (100 ha) je také v provincii Aydin a třetí (88 ha) v provincii Burdur; mimo tyto vyrůstají roztroušeně na dalších menších výměrách, většinou v jihozápadní části země. Zavedením přísných ochranných opatření došlo k zastavení jejich úbytku, od roku 1940 do konce 20. století byly zmenšeny plochy na kterých rostou o více než 6000 ha.  Roste na plném slunci, snáší i polostín. Nejvhodnější půda je hlinitá nebo slabě jílovitá, neutrální až mírně kyselá. Preferuje vlhké, ale odvodněné stanoviště. Potřebuje klima ve kterém teplota neklesá pod bod mrazu a teplé, vlhké léto.  Ambroň východní roste i v turisticky vyhledávaném Údolí Motýlů na řeckém ostrově Rhodos, kde se vyskytuje velké množství přástevníků kostiválových.

Popis.

Opadavý, jednodomý, zvolna rostoucí strom obvykle vyrůstající do výšky 4 až 10 m, ve své domovině však ojediněle dosahuje výšky blízké 30 m. Kmen má šedou kůru hluboce vrásčitou, korkovitou, lysé letorosty jsou oranžovohnědé. Střídavě vyrůstající listy s dlouhými řapíky jsou 4 až 8 cm široké, mají čepele dlanitě pětilaločné, špičaté laloky jsou hrubě zubaté. Matně zelené listy se na podzim vybarvují žlutohnědé až červenožlutě.  Jednopohlavné, drobné, zelenavě žluté květy vyrůstají v kulovitých květenstvích na stopkách. Samčí květy s drobnými listeny a bez okvětních lístků mívají čtyři až deset tyčinek a jsou vespod dohromady srostlé v kulovité květenství hlávku s krátkou stopkou, několik hlávek je sestaveno do vztyčeného přetrhovaného hroznu. Samičí květy s nepatrným kalichem a se dvěma čnělkami také společně srůstají polospodním dvoudílným semeníkem do kulovitého květenství hlávky s dlouhou, bezlistou stopkou. Kvetou obvykle v květnu, v době rašení listů.  Z každého samičího květu v hlávce se po opylení vytvoří tobolka se zobánkem, která obsahuje několik semen. Tobolky jsou v hlávce spolu taktéž srostlé a vytvářejí plodenství podobající se ježaté kouli. Je asi 2,5 cm velká, visí na dlouhé stopce a trčí z ní zobánky nažek.

Význam.

Poraněná kůra stromu roní vonnou, nažloutlou pryskyřici, která se získává po umělém poranění kůry nebo poražením stromu a vylisováním kůry; na vzduchu pryskyřice tvrdne, teplem opět měkne. Pryskyřice se nazývá "storax" (Balsam Storax, Liquid Storax), nezaměňovat za "styrax", což je pryskyřice z tropických stromů rodu sturač ("Styrax"), obě mají podobné vlastnosti. V minulosti se dřevo stromů hojně využívalo pro stavební účely.  Pryskyřice má antibakteriální, antiseptické a protizánětlivé účinky, hojně se používá v tradiční medicíně. Smíchána s olejem slouží zevně k léčbě ran, vředů a svrabu, pevná se inhaluje proti kašli a vnitřně se jí léčí křeče, nemoci srdce, rakovina i následky mrtvice. Pryskyřice se používá také v kosmetice, kde stabilizuje vůně v parfémech i mýdlech, nebo pro výrobu cukrovinek, při náboženských obřadech je spalována jako náhrada kadidla.  Dřeviny jsou pro své na podzim výrazně zbarvené listy vysazované solitérně nebo do menších skupin v parkových úpravách. Na obruby okolo chodníků a cest se příliš nepoužívají, neboť svými opadanými plody znečišťují pozemek a plytkými kořeny poškozují chodníky.

Ambroň východní ("Liquidambar orientalis") je teplomilná, opadavá dřevina pocházející z Malé Asie. Je původním druhem v asijské části Turecka (střední, západní a severozápadní Anatólie) a na řeckém ostrově Rhodos. Byla hojně využívána již od počátku letopočtu a druhotně se dostala do okolních zemí se subtropickým podnebím.


Herní systém.

Ve dvou základních skupinách hrálo vždy pět týmů systémem každý s každým. Vítězství se počítalo za tři body, v případě nerozhodného výsledku si oba týmy připsaly bod a následovalo 5 min. prodloužení a v případě nerozhodného výsledku samostatné nájezdy po třech sériích. Tato kritéria rozhodovala o držiteli bonusového bodu.  Z obou skupiny postoupila čtveřice mužstev, která si zahrála čtvrtfinále křížovým způsobem (vítězové skupin se čtvrtými týmy z opačných skupin, druzí hráli se třetími). Páté týmy základních skupin hrály spolu sérii na dva vítězné zápasy, poražené mužstvo ze série sestoupilo z elitní skupiny.  V playoff se v případě nerozhodného výsledku po základní hrací době prodlužovalo deset minut (ve finále dvacet), případně následovaly samostatné nájezdy, které na rozdíl od základních skupin probíhaly v pěti sériích. Vítěz zápasu postoupil dále.  V nižších divizích I, II a III byly týmy rozděleny podle výkonnosti do skupin A a B (ve III. divizi skupiny nejsou). Vítěz A skupiny I. divize postoupil mezi elitu, poslední sestoupil do B skupiny a nahradil jej vítěz skupiny B. Nejhorší tým B skupiny I. divize sestoupil do A skupiny II. divize, jejíž vítěz šel do B skupiny I. divize a poslední sestoupil do B skupiny. V B skupině II. divize postoupil vítěz do A skupiny a poslední sestoupil do III. divize, jejíž vítěz jej nahradil.

Oprávnění hrát na turnaji.

Hráč byl oprávněn hrát na Mistrovství světa juniorů v roce 2017, jestliže:  Hráč, který se narodil v roce 1997 musel mít své dvacáté narozeniny v období, kdy se šampionát konal, to znamená, že pokud měl nějaký hráč dvacáté narozeniny v průběhu sezóny 2016/17 mohl se ještě šampionátu zúčastnit. Hráč, který se narodil v roce 2002 musel mít své patnácté narozeniny v příslušný rok, v jakém se šampionát konal, tedy v období mezi 1. - 5. lednem 2017.

Účastníci.

Účast měla jako pořadatelská země jistou Kanada a jako postupující tým z nižší skupiny Lotyšsko. Dále se turnaje zúčastnila mužstva, která se umístila do 9. místa na MSJ 2016. Během šampionátu si zajistila postupem do čtvrtfinále účast tato mužstva – Švédsko, USA, Dánsko, Rusko, Česko, Finsko a Slovensko. Poslední účastník vzešel ze souboje o udržení - Švýcarsko.

Rozhodčí.

IIHF nominovala na Mistrovství světa juniorů 12 hlavních rozhodčích a 10 čárových sudích.

Televizní pokrytí.

Televizní vysílací práva na turnaj vlastnila alespoň jedna stanice ze všech účastnických zemí kromě Dánska.

Legenda.

Toto je seznam vysvětlivek použitých v souhrnech odehraných zápasů.

Základní skupiny.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském čase (UTC +1). Data jsou skutečné místní termíny zápasů, zápasy od 1:30 či 2:00 se tak hrály středoevropské půlnoci (v následující den)."

O udržení.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském čase (UTC +1)." "Série na dvě vítězná utkání, sestoupilo do skupiny A I. divize pro rok 2018"

Play off.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském čase (UTC +1). Data jsou skutečné místní termíny zápasů, zápasy od 1:30 či 2:00 se tak hrály po středoevropské půlnoci (v následující den)."

Medailisté.

USA  Brankáři: Jake Oettinger, Tyler Parsons, Joseph Woll Obránci: Jack Ahcan, Joseph Cecconi, Casey Fitzgerald, Adam Fox, Caleb Jones, Ryan Lindgren, Charlie McAvoy Útočníci: Joseph Anderson, Kieffer Bellows, Jeremy Bracco, Erik Foley, Jordan Greenway, Patrick Harper, Clayton Keller, Luke Kunin, Tanner Laczynski, Jack Roslovic, Troy Terry, Tage Thompson, Colin White Trenér: Bob Motzko  Brankáři: Carter Hart, Connor Ingram Obránci: Jake Bean, Thomas Chabot, Kale Clague, Dante Fabbro, Noah Juulsen, Jérémy Lauzon, Philippe Myers Útočníci: Mathew Barzal, Anthony Cirelli, Dillon Dubé, Pierre-Luc Dubois, Julien Gauthier, Mathieu Joseph, Tyson Jost, Michael McLeod, Taylor Raddysh, Nicolas Roy, Blake Speers, Mitchell Stephens, Dylan Strome Trenér: Dominique Ducharme  Brankáři: Anton Krasotkin, Ilja Samsonov, Vladislav Suchačjov Obránci: Grigorij Dronov, Vadim Kudako, Jegor Rykov, Michail Sergačjov, Michail Sidorov, Artjom Volkov, Jegor Voronkov, Sergej Zborovskyj Útočníci: Denis Alexejev, Kiril Beljajev, Denis Gurjanov, Kiril Kaprizov, Pavel Karnauchov, Danila Kvartalnov, Alexandr Polunin, German Rubcov, Jakov Trenin, Kiril Urakov, Michail Vorobjov, Danil Jurtajkin Trenér: Valerij Bragin

Statistiky.

Kanadské bodování.

Toto je pořadí hráčů podle dosažených bodů, za jeden vstřelený gól nebo přihrávku na gól získal hráč jeden bod.  "Záp. = Odehrané zápasy; G = Góly; A = Přihrávky na gól; Body = Body; +/− = Plus/Minus; PTM = Počet trestných minut"

Hodnocení brankářů.

Pořadí nejlepších pěti brankářů na mistrovství podle úspěšnosti zásahů v procentech, brankář musel mít odehráno minimálně 40% hrací doby za svůj tým. "Záp. = Odchytané zápasy; Čas = Čas na ledě (minuty); OG = Obdržené góly; POG = Průměr obdržených gólů na zápas; Úsp% = Procento úspěšných zásahů; ČK = Čistá konta"

I. divize.

Skupina A.

Skupina A I. divize proběhla od 11. do 17. prosince 2016 v Bremerhaven v Německu.

Skupina B.

Skupina B I. divize proběhla od 11. do 17. prosince 2016 v Budapešti v Maďarsku.

II. divize.

Skupina A.

Skupina A II. divize proběhla od 11. do 17. prosince 2016 v Tallinnu v Estonsku.

Skupina B.

Skupina B II. divize proběhla od 7. do 13. ledna 2017 v Logroñu ve Španělsku.

III. divize.

Turnaj se konal od 16. do 22. ledna 2017 v Dunedinu na Novém Zélandu.

Základní skupiny.

Skupina A  Skupina B

Play off.

" postoupilo do skupiny B II. divize"

41. Mistrovství světa juniorů v ledním hokeji 2017 se konalo od 26. prosince 2016 do 5. ledna 2017 v kanadských městech Montréal a Toronto. Juniorské mistrovství světa se na území Kanady pořádalo už po dvanácté.


Herní systém.

Ve dvou základních skupinách hrálo vždy pět týmů systémem každý s každým. Vítězství se počítalo za tři body, v případě nerozhodného výsledku si oba týmy připsaly bod a následovalo 5 min. prodloužení a v případě nerozhodného výsledku samostatné nájezdy. Tato kritéria rozhodovala o držiteli bonusového bodu.  Z obou skupin postoupila čtveřice mužstev, která si zahrála čtvrtfinále křížovým způsobem (vítězové skupin se čtvrtými týmy z opačných skupin, druzí si zahráli se třetími). Páté týmy základních skupin si zahrály spolu sérii na dva vítězné zápasy, poražené mužstvo ze série sestoupilo z elitní skupiny.  V playoff se v případě nerozhodného výsledku po základní hrací době prodlužovalo deset minut (ve finále dvacet), případně následovaly samostatné nájezdy. Vítěz zápasu postoupil dále.  V nižších divizích I, II a III byly týmy rozděleny podle výkonnosti do skupin A a B (ve III. divizi skupiny nejsou). Vítěz A skupiny I. divize postoupil mezi elitu, poslední sestoupil do B skupiny a nahradí jej v příštím ročníku vítěz skupiny B. Nejhorší tým B skupiny I. divize sestoupil do A skupiny II. divize, jejíž vítěz postoupil do B skupiny I. divize a poslední sestoupil do B skupiny. V B skupině II. divize postoupil vítěz do A skupiny a poslední sestoupil do III. divize, jejíž vítěz jej nahradil.

Účastníci.

Účast měla jako pořadatelská země jistou reprezentace USA a jako postupující tým z nižší skupiny Bělorusko. Dále se turnaje účastnila mužstva, která se umístila do 9. místa na MSJ 2017. Během šampionátu si zajistila postupem do čtvrtfinále účast mužstva Švédska, Kanady, Česka, Dánska, Švýcarska, Slovenska a Ruska. Poslední účastník vzešel ze souboje o udržení - Finsko.

Základní skupiny.

O udržení.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském čase (UTC +1)." "Série na dvě vítězná utkání, sestoupilo do skupiny A I. divize pro rok 2019"

Play off.

Medailisté.

Kanada  Brankáři: Colton Point, Carter Hart Obránci: Jake Bean, Conor Timmins, Callan Foote, Cale Maker, Dante Fabbro, Kale Clague, Victor Mete Útočníci: Dillon Dube, Jonah Gadjovich, Boris Katchouk, Maxime Comtois, Taylor Raddysh, Tyler Steenbergen, Drake Batherson, Michael McLeod, Brett Howden, Sam Steel, Alex Formenton, Jordán Kyrou, Robert Thomas Trenér: Dominique Ducharme, Tim Hunter a Trevor Letowski  Brankáři: Filip Larsson, Filip Gustavsson, Ek Olle Eriksson Obránci: Gustav Lindström, Linus Högberg, Timothy Liljegren, Rasmus Dahlin, Jesper Sallgren, Erik Brännström, Jacob Moverare Útočníci: Tim Söderlund, Marcus Davidsson, Glenn Gustafsson, Elias Pettersson, Linus Lindström, Fredrik Karlström, Alexander Nylander, Isac Lundeström, Jesper Boqvist, Axel Jonsson Fjällby, Lias Andersson, Fabian Zetterlund, Oskar Steen Trenér: Tomas Montén  Brankáři: Jeremy Swayman, Jake Oettinger, Joseph Woll Obránci: Ryan Lindgren, Quinn Hughes, Adam Fox, Dylan Samberg, Scott Perunovich, Andrew Peeke, Mikey Anderson Útočníci: Ryan Poehling, Brady Tkachuk, Josh Norris, William Lockwood, Casey Mittelstadt, Joey Anderson, Kailer Yamamoto, Patrick Harper, Logan Brown, Kieffer Bellows,Riley Tufte, Trent Frederic, Max Jones Trenér: Bob Motzko, Greg Brown, Kris Mayotte

Turnajová ocenění.

Nejužitečnější hráč.

Casey Mittelstadt

Statistiky.

Kanadské bodování.

Toto je pořadí hráčů podle dosažených bodů, za jeden vstřelený gól nebo přihrávku na gól získal hráč jeden bod.  "Záp. = Odehrané zápasy; G = Góly; A = Přihrávky na gól; B = Kanadské body; +/− = Plus/Minus; TM = Počet trestných minut"

Hodnocení brankářů.

Pořadí nejlepších pěti brankářů na mistrovství podle úspěšnosti zásahů v procentech, brankář musel mít odehráno minimálně 40% hrací doby za svůj tým.  "Záp. = Odchytané zápasy; Čas = Čas na ledě (minuty); OG = Obdržené góly; POG = Průměr obdržených gólů na zápas; Úsp% = Procento úspěšných zásahů; ČK = Čistá konta"

I. divize.

Skupina A I. divize proběhla od 10. do 16. prosince 2016 v Courchevelu a Meribelu ve Francii.

Skupina B.

Skupina B I. divize proběhla od 9. do 15. prosince 2017 v Bledu ve Slovinsku.

II. divize.

Skupina A.

Skupina A II. divize proběhla od 10. do 16. prosince 2017 v Durmfries ve Velké Británii.

Skupina B.

Skupina B II. divize proběhla od 10. do 16. ledna 2018 v Bělehradě v Srbsku.

III. divize.

Turnaj.

III. divize proběhla od 22. do 28. ledna 2018 v Bulharsku za účasti těchto celků.

Kvalifikace o další ročník.

Kvalifikace o příští ročník III. divize proběhla 5. a 6. února 2018 v Kapském městě v Jižní Africe za účasti a u. Vzhledem k odstoupení u se hrála místo turnaje série na dvě vítězná utkání. Domácí vyhráli 1:0 a 5:4 a zajistili si místo ve III. divizi pro následující ročník.

42. Mistrovství světa juniorů v ledním hokeji 2018 se konalo od 26. prosince 2017 do 5. ledna 2018 v americkém městě Buffalo. Jedno z utkání bylo sehráno pod širým nebem na fotbalovém stadionu ve městě Orchard Park. Juniorské mistrovství světa se na území USA konalo již pošesté.


Herní systém.

Účastníci.

Účast měla jako pořadatelská země jistou reprezentace Kanady a jako postupující tým z nižší skupiny Kazachstán. Dále se turnaje účastnila mužstva, která se umístila do 9. místa na MSJ 2018. Během šampionátu si zajistila postupem do čtvrtfinále účast mužstva Švédska, USA, Česka, Finsko, Švýcarska, Slovenska a Ruska. Poslední účastník vzešel ze souboje o udržení - Dánska.

O udržení.

"Série na dvě vítězná utkání, sestoupilo do skupiny A I. divize pro rok 2020"

Turnajová ocenění.

Nejužitečnější hráč.

Ryan Poehling

Statistiky.

Kanadské bodování.

Hodnocení brankářů.

Soupisky.

Soupiska českého týmu.

Zdroj: hokej.idnes.cz: Z nominace české dvacítky před MS vypadli Haš, Zábranský a Blümel (12/2018)

43. Mistrovství světa juniorů v ledním hokeji 2019 se konalo od 26. prosince 2018 do 5. ledna 2019 v kanadských městech Vancouver a Victoria. Juniorské mistrovství světa se na území Kanady bude konat už potřinácté.


Kariéra.

Juniorská kariéra.

Duclair strávil tři sezóny v klubu Quebec Remparts kanadské juniorské ligy QMJHL. V ročníku 2013–14 dosáhl na hranici 50 gólů v 59 odehraných zápasech. Za své výkony byl zařazen do prvního All-Star týmu soutěže.

Profesionální kariéra.

V roce 2013 byl Duclair vybrán týmem New York Rangers ve třetím kole, jako celkově 80. volba vstupního draftu NHL a 2. ledna 2014 podepsal s Rangers vstupní smlouvu na tři roky.

New York Rangers (2014–2015).

Anthony Duclair pozitivně zapůsobil na vedení Rangers v přípravných zápasech pro sezónu 2014–15, kdy dokázal zaznamenat celkem pět bodů v pěti zápasech – nejvíce z celého týmu. 6. října byli obránce Steven Kampfer spolu s centrem Andrew Yoganem vyměněni do klubu Florida Panthers za útočníka Joey Crabba, čímž se potvrdilo Duclairovo místo v základní sestavě pro úvodní zápas nadcházejícího ročníku.  27. října 2014, v utkání 9. kola proti Minnesotě Wild, Duclair vstřelil svou první branku. 6. ledna 2015 je poslán na zbytek sezóny do kádru Quebecu Remparts.  1. března 2015 byl Duclair vyměněn do Arizony Coyotes. Součástí obchodu je na straně Rangers navíc obránce John Moore a dvě volby v draftu, za Coyotes pak obránci Keith Yandle a Chris Summers.

Arizona Coyotes (od 2015).

Generální manažer Coyotes Don Maloney potvrdil spekulace fanoušků prohlášením, že získal Duclaira se záměrem sehrané formace s dalším jejich nováčkem – Maxem Domim. Oba totiž hráli ve stejné řadě na Mistrovství světa juniorů 2015 a právě jejich souhra byla jedním z klíčových faktorů kanadské cesty za zlatem. Duo si v dresu Coyotes získalo přezdívku „"The Killer D's"“.  14. října 2015 si Duclair připsal svůj první hattrick v NHL ve vítězném duelu 3. kola proti Anaheim Ducks. Utkání skončilo stavem 4–0, jediným dalším střelcem utkání je Max Domi, který navíc přihrává na jednu z Duclairových branek.

Anthony Duclair (* 26. srpna, 1995, Montréal, Québec, Kanada) je kanadský hokejista, hrající na pozici levého křídla. V současné době nastupuje za tým Ottawa Senators v severoamerické lize NHL.


Historie.

Současnému mostu předcházela starší stavba. Na tomto místě vznikl nejprve "Pont des Saints-Pères" ("Most svatých otců"), podle stejnojmenné ulice na levém břehu, avšak při svém otevření v roce 1834 jej král Ludvík Filip pojmenoval na "Pont du Carrousel". Jeho název rovněž zněl určitou dobu "Pont du Louvre" podle paláce Louvre na pravém břehu. Dnešní název je odvozen od náměstí "Place du Carrousel" před Louvrem, ale termín pochází původně z vojenského prostředí. Karusel znamenal krátké představení s hudbou, při kterém vojáci předváděli své jezdecké dovednosti. Koncesi k výstavbě soukromého mostu vydal panovník v roce 1831. Architektem mostu byl Antoine-Rémy Polonceau, který navrhl stavbu ze dřeva a kovaného železa. Most byl otevřen 30. října 1834. Měl tři oblouky, celkovou délku 169,5 metrů a šířku 11,85 mterů.  V roce 1850 koupilo most město Paříž za 1,766.656 franků. V roce 1883 byl most na půl roku uzavřen, aby mohly být vyměněny poškozené dřevěné a kovové části. V roce 1906 byla dřevěná paluba nahrazena kovovou. I přes tyto opravy zůstal most příliš úzký a pro dopravu nebezpečný. V roce 1930 bylo navíc konstatováno, že jeho výška je nedostatečná pro říční dopravu. Bylo proto rozhodnuto most zbořit a o něco dále po proudu postavit nový.  Stavební práce byly povoleny Státní radou 26. srpna 1933 a zahájeny 23. května 1935. Stavba byla dokončena roku 1939 a poté byl původní most stržen.

Událost.

Dne 1. května 1995 byl Maročan Brahim Bouarram (1965–1995) svržen do Seiny skupinou skinheadů vracejících se z manifestace Národní fronty. Hlavní obžalovaný byl v roce 1998 odsouzen k osmiletému vězení.  V roce 2003 na mostě pařížský starosta Bertrand Delanoë odhalil pamětní desku na památku všem obětem rasismu.

Architektura.

Architekti se snažili respektovat vzhled původního mostu. Železobetonový most má proto také tři oblouky a je 168 metrů dlouhý a široký 33 metry. Je vyzdoben alegorickými sochami, jichž autorem je Louis Petitot. Symbolizují Hojnost, Průmysl, řeku Seinu a město Paříž, které stály již na předchozím mostě.

Pont du Carrousel (česky "Most Karusel") je silniční most přes řeku Seinu v Paříži. Spojuje 1. obvod na pravém břehu a 7. obvod na levém. Byl vystavěn v letech 1935–1939.


Historie.

S nápadem postavit v Paříži novou budovu galerie moderního umění s využitím i pro další kulturní a společenské akce přišel již v roce 2000 Bernard Arnault, předseda představenstva koncernu LVMH - Moët Hennessy Louis Vuitton. Oslovil architekta Franka Gehryho, podle jehož návrhu byla v Paříži v roce 1994 postavena budova American Center (dnes sídlo filmového muzea Cinémathèque française). Frank Gehry představil svůj ideový návrh budovy se skleněnou fasádou, v níž se zrcadlí obloha, koruny okolních stromů a vodní plocha obklopující stavbu, což vytváří dojem pohybujícího se objektu.  Projekt byl schválen v roce 2006; město Paříž, které vlastní park udělilo stavební povolení v roce 2007. V roce 2008 započala výstavba, ale v roce 2011 byla stavba pozastavena a následovala řada soudních jednání se sdružením pro ochranu Boulogneského lesíka. Odpůrci si stěžovali, že nová budova naruší zeleň historického parku a budova bude stát příliš blízko veřejné cesty. Město se proti rozhodnutí soudu odvolalo, což podpořil i francouzský architekt Jean Nouvel. Nakonec byl schválen zvláštní zákon (Assemblée Nationale), který stanovil, že projekt budovy Fondation Louis Vuitton je v národním zájmu a "dílo celosvětového významu", což umožnilo ve stavbě pokračovat.  Soukromé muzeum bylo otevřeno pro veřejnost v říjnu 2014, finanční náklady dosáhly výše 143 miliónů dolarů. Spravuje ho nadace Fondation d'entreprise Louis Vuitton (dříve Fondation d'entreprise Louis Vuitton pour la création), po 50 letech přejde do majetku města. Před oficiálním otevřením se zde konala přehlídka dámské módy značky Louis Vuitton pro jaro/léto 2015.

Popis stavby.

Dekonstruktivistickou budovu o celkové ploše 3 500 m2 tvoří ocelová konstrukce s dřevěnými nosníky a ocelovými sloupy, nakloněnými všemi směry, kterou zakrývá prosklená obálka, tvořená 12 skleněnými „plachtami“. Uvnitř se nachází 11 galerií, centrální auditorium pro 1000 návštěvníků a restaurační prostory. Součástí stavby obklopené vodními kaskádami jsou 3 venkovní terasy s výhledem na město Paříž a jeho okolí.  Při projektování stavby byl pro modelování jednotlivých dílů použit software 3D Digital Project. Na projektování í výstavbě budovy se podíleli kromě Francie i odborníci různých profesí z dalších evropských zemí. Z České republiky to byly například firmy Sipral (hliníkové fasádní díly) a FK sevis (protipožární ochrana).  Budova, která připomíná „skleněný oblak“, „obřího stříbrného brouka“ nebo „plachetnici“ se po svém dokončení stala dalším symbolem Paříže, nazývaným „Eiffelovou věží 21. století“.

Sbírky.

Uměleckou ředitelkou Fondation Louis Vuitton je od roku 2006 Suzanne Pagé, dlouholetá ředitelka Musée d'art moderne de la Ville de Paris. Základem sbírek moderního a současného umění nově otevřených galerijních prostorů jsou díla známých umělců (Andy Warhol, Andreas Gursky, Wolfgang Tillmans, Gerhard Richter, Jean-Michel Basquiat, Jeff Koons, Gilbert & George, nebo Adrián Villar Rojas).

Fondation Louis Vuitton, také Nadace Louise Vuittona, ( "Fondation d'entreprise Louis Vuitton") je budova a multifunkční kulturní středisko vystavěné v Paříži v letech 2008 – 2014 podle návrhu americko - kanadského architekta Franka Gehryho, spoluautora pražského Tančícího domu. Je umístěna v Boulogneském lesíku, poblíž botanické zahrady Jardin d'acclimatation.