Úspěchy.

Rok 2011.

V roce 2011 získal v Ostravě na evropském šampionátu do 23 let bronzovou medaili na trati 200 metrů. V témže roce reprezentoval Českou republiku na Mistrovství světa v lehké atletice v jihokorejském Tegu. V rozbězích na 200 metrů si vytvořil nový osobní rekord časem 20,63 s a zaostal o pouhé tři setiny sekundy za národním rekordem. V tomto běhu startoval společně s Usainem Boltem, který tento rozběh vyhrál v čase 20,30 sekundy. Pavel Maslák postoupil do semifinále z třetího místa.

Rok 2012.

V květnu roku 2012 překonal jako první Čech po 34 letech národní rekord i ve venkovním běhu na 400 metrů. Časem 45,31 sekundy smazal rekord Karla Koláře z roku 1978 rozdílem 46 setin. Zanedlouho poté rekord překonal znovu časem 45,17 s. Již dříve v roce 2012 překonal rekord na stejné trati i v hale, a to časem 46,14 s. V červnu 2012 při MČR v atletice ve Vyškově také vyrovnal národní rekord na trati 200 metrů časem 20,60 sekundy. Na konci června vybojoval časem 45,24 s v Helsinkách titul mistra Evropy v běhu na 400 metrů.  Na olympijských hrách v Londýně (kde postoupil do semifinále) se stal časem 44,91 sekundy historicky prvním českým běžcem, který prolomil hranici 45 sekund. V Londýně potom startoval ještě v běhu na 200 metrů, kde byl v čase 20,67 sekundy vyřazen v rozběhu.  Dne 8. září 2012 v Táboře vytvořil nový český rekord na trati 200 metrů výkonem 20,59 s.

Rok 2013.

Na HME 2013 v Göteborgu vybojoval zlato na trati 400 m v českém halovém rekordu 45,66 s. Navíc přidal i bronzovou medaili ve štafetě na 4×400 m. Štafeta běžela ve složení Petr Lichý, Daniel Němeček, Pavel Maslák a Josef Prorok. Češi se k medaili dostali až po diskvalifikaci Poláků právě ze třetího místa. Dne 13. července 2013 na ME do 23 let vylepšil český rekord na trati 200 m časem 20,49 s.  Do MS 2013 v Moskvě vstoupil třetím místem v rozběhu v čase 45,44 s. Ve svém semifinále doběhl třetí v novém českém rekordu 44,84 s, což stačilo k postupu na čas. Výborně si vedl i ve finále, kde obsadil s časem 44,91 s páté místo a nechal za sebou mimo jiné olympijského vítěze z Londýna Kiraniho Jamese. Z vítězství se radoval Američan LaShawn Merritt.

Rok 2014.

V halové sezóně Maslák zaběhl nejdřív čas 45,81 s., ve Stockholmu pak 5. 2. vyrovnal vlastní český rekord časem 45,66 s. Dne 9. 2. pak v Gentu zaběhl historicky nejrychlejší evropský čas na trati 300 metrů, a to za 32,15 s. Na HMS 2014 v Sopotech vybojoval v novém osobním i národním rekordu 45,24 sekund zlatou medaili. Na samém začátku letní sezóny, 9.5.2014, ještě stihl vytvořit v katarském Dauhá nový český rekord na 400 m (44,79 s), brzy nato ho však postihlo zranění, které mu znemožnilo starty v prakticky celé hlavní sezóně a zabránilo mu v účasti na mistrovství Evropy v atletice 2014 v Curychu – a tím i v obhajobě titulu evropského šampióna z roku 2012.

Rok 2015.

Na HME 2015 v Praze získal zlatou medaili na trati 400 m s časem 45,33 sekundy. K ní připojil ještě bronzovou medaili jako běžec závěrečného úseku české štafety na 4x400 metrů.  Letní část sezóny však Pavlu Maslákovi příliš mnoho úspěchů nepřinesla. V červnu zvítězil v běhu na 400 metrů v I.lize Mistrovství Evropy družstev, pořádané v řeckém Iraklionu (Héraklionu) a zasloužil se tak nemalou měrou o postup českého týmu do extraligy této soutěže. V závodech Diamantové ligy se mu však nedařilo – dobíhal většinou na sedmých (Saint-Denis) či osmých (Londýn, Eugene) místech. 1.7.2015 se časem 45,09 přiblížil ke 45sekundové hranici, ale překonat ji se mu v celé sezóně nepodařilo, a to ani při startu na mistrovství světa na otevřené dráze v Pekingu. Nad jeho síly se tam ukázal být už postup z rozběhu: časem 45,16 skončil ve svém rozběhu šestý, přičemž na přímý postup by musel dosáhnout výkonu 44,18 sekundy a pro na postup na čas by musel mít v cíli alespoň 44,71 sekundy – tedy výkon lepší, nežli byl jeho současný český rekord. Naopak na mistrovství České republiky družstev na začátku září velmi výrazně přispěl svými vítězstvími v bězích na 200 m, 400 m a účastí ve vítězné štafetě na 4x100 metrů k mistrovskému titulu mužů Dukly Praha.

Rok 2017.

Pavel Maslák zvítězil na všech halových závodech na 400 metrů a obhájil titul na HME 2017 v Bělehradě časem 45,77 sekundy. Zároveň vybojoval na posledním úseku štafety na 4 x 400 metrů bronz pro český tým. Na MČR v atletice v Třinci (10. - 11. 6.) si Maslák zaběhl osobní rekord v běhu na 100 metrů (10,30 s.) a druhý den vylepšil svůj osobní a zároveň i národní rekord v běhu na 200 metrů časem 20,46 sekundy.

Rok 2019.

V halové sezóně 2019 se Pavel Maslák pustil do obhajoby celkového prvenství ve Světové halové tour (IAAF World Indoor Tour, WIT) v běhu na 400 metrů mužů z roku 2016: disciplína byla po roční pauze opět zařazena do programu Tour a Maslák vyhrál hned dva závody série - v Karlsruhe a v Toruni. Pak se ovšem do čela průběžného pořadí dostal Američan Nathan Strother, kterého sice Maslák v Toruni porazil, ale který nasbíral více bodů díky většímu množství startů v Tour - vyhrál závody v Madridu a Birminghamu, kde Pavel Maslák neběžel. Maslák mezitím zvítězil v běhu na 300m na ostravské Czech Indoor Gala (32,79 sekundy) a na halovém místrovství ČR, pořádaném rovněž v ostravské hale, vybojoval v čase 6,76 sekundy druhé místo.Tři dny po národním mistrovství se na závěrečním mítinku World Indoor Tour v Düsseldorfu pokusil Pavel Maslák získat celkové čtvrtkařské prvenství v seriálu pro sebe: Strotherův předchozí bodový náskok nehrál v daném případě roli - do celkového skóre se započítávají jen tři nejlepší závody, a pokud by Maslák v Düsseldorfu nad Strotherem zvítězil, měl by on i Američan po třech vítězstvích - a při rovnosti bodů by rozhodovalo porovnání nejlepšího výkonu obou atletů na jakémkoli závodě Tour 2019: a tady byl ve výhodě Maslák (46,19 sekundy v Toruni, zatímco Američanovo maximum bylo 46,21 z Madridu). V Düsseldorfu však Maslák Strotherovi podlehl, a přišel tak o obhajobu prvenství i prémii 20 000 dolarů.  Několik dnů před březnovým halovým mistrovstvím Evropy v Glasgowě Pavel Maslák oznámil, že vzhledem ke komplikacím virózy a pokračujícím zvýšeným teplotám na šampionátu startovat nebude - titul pak vybojoval Nor Karsten Warholm ve vyrovnaném evropském rekordu, tedy v čase lepším Maslákova osobního halového rekordu. Zároveň Pavel Maslák prohlásil - poněkud překvapivě - že nebude startovat ani na říjnovém mistrovství světa na otevřené dráze v katarském Dauhá: pozdní termín šampinátu by mu narušil připravu na halovou sezónu 2020 a na olympijské hry 2020 v Tokiu.

Osobní rekordy.

rekordy ve štafetách a v mládežnických kategoriích, regionální rekordy.

Pavel Maslák je rovněž spoluautorem současného českého rekordu ve štafetě na 4x400 metrů (3:02,52 Patrik Šorm, Michal Desenský, Vít Müller, PAVEL MASLÁK, Berlín 10.8.2018) a českého halového rekordu ve štafetě na 4x400 metrů (3:04,09 Daniel Němeček, Patrik Šorm, Jan Tesař, PAVEL MASLÁK, Praha 8.3.2015).  Je autorem řady stále platných českých národních rekordů a nejlepších výkonů v "mládežnických kategoriích": na otevřené dráze jsou to v juniorské kategorii (do 19 let včetně) české rekordy na 200 m (20,95 sekundy, Novi Sad 25.7.2009) a ve štafetě na 4x100 metrů (tým České republiky – Martin Říčař, Lukáš Šťastný, PAVEL MASLÁK, Václav Zich, 39,57 sekundy, Novi Sad 26.7.2009), v kategorii dorostenců (do 17 let včetně) národní rekordy na 400 m (47,60 sekundy, Rijeka 3.6.2008) a ve štafetě na 4x100 metrů (tým České republiky – Alexandr Herman, Lukáš Šťastný, PAVEL MASLÁK, Martin Říčař 41,11 sekundy, Praha 17.6.2008). Z nejlepších výkonů jsou to pak současná česká historická maxima v kategorii do 22 let (20,49 sekundy na 200 metrů, 44,84 sekundy na 400 metrů, zaběhnutých 12.8.2013 v Moskvě a do této kategorie spadá i jeho osobní rekord v běhu na 500 metrů – 1:00,35, dosažený 2.8.2013 v V Chebu). Další nejlepší české výkony všech dob drží Pavel Maslák v běhu na 300 metrů: a to jak v juniorské kategorii (33,13 sekundy, Ostrava 27.5.2010), tak i v dorostencích (33,68 sekundy, Ostrava 12.6.2008).  V hale mu až do 21.2.2016 patřil český juniorský rekord na 200 metrů (21,39 sekundy, Vídeň 16.2.2010), který onoho dne v Praze časem 21,22 sekundy překonal českobudějovický Jiří Polák. Pavlu Maslákovi zůstává nejlepší český juniorský výkon v běhu na 300 metrů (34,37 sekundy, Praha 15.1.2010). Je držitelem českého dorosteneckého halového rekordu v běhu na 400 metrů (48,82 sekundy, Praha 17.2.2008). V kategorii atletů do 22 let je autorem nejlepšího českého halového výkonu v běhu na 400 metrů, kterým je jeho vítězný čas 45,66 sekundy, zaběhnutý 3.3.2013 na evropském halovém šampionátu v Göteborgu.  Díky svým začátkům v havířovském klubu je Pavel Maslák dodnes držitelem řady rekordů Moravy a Slezska: jeho juniorský výkon 33,13 sekundy v běhu na 300 metrů, dosažený 27.5.2010 v Ostravě, je zároveň i seniorským rekordem těchto historických území České republiky. Další juniorský rekord Moravy a Slezska drží Maslák v běhu na 200 metrů (20,95 sekundy, Novi Sad 25.7.2009) a patří mu pět rekordů Moravy a Slezska v kategorii dorostu: v běhu na 100 metrů (10,58 sekundy, Třinec 31.5.2008), v běhu na 200 metrů (21,40 sekundy, Praha 7.6.2008), v běhu na 400 metrů (47,60 sekundy, Rijeka 3.6.2008), v běhu na 300 metrů překážek (36,96 sekundy, Praha 22.6.2008) a v běhu na hladkých 300 metrů (33,68 sekundy, Ostrava 12.6.2008. Nejstarším rekordem Pavla Masláka je jeho rekord Moravy a Slezska starších žáků v běhu na 400 metrů (50,50 sekundy), zaběhnutý 23.9.2006 v Ostravě. V hale patří Pavlu Maslákovi juniorské rekordy Moravy a Slezska v bězích na 60 metrů (6,76 sekundy, Vídeň 16.2.2010), 200 metrů (21,39 sekundy, Vídeň 16.2.2010), 150 metrů (16,40 sekundy, Praha 15.1.2010) a 300 metrů (34,37 sekundy, Praha 15.1.2010). Dorosteneckým halovým rekordmanem Moravy a Slezska je Pavel Maslák v bězích na 200 metrů (22,22 sekundy, Vídeň 29.1.2008) a 400 metrů (48,82 sekundy, Praha 17.2.2008).

Výkony Pavla Masláka v jednotlivých sezónách.

400 m (otevřená dráha).

V roce 2011 dosáhl Pavel Maslák v hale lepšího výkonu (47,05 sekundy) nežli na otevřené dráze.  Symbol = označuje, že stejného výkonu dosáhli dva atleti či více atletů.

400 m (hala).

Pořadí ve světových a evropských tabulkách jednotlivých sezón je uvedeno dvakrát: první číslo udává pořadí pouze na drahách ne delších nežli 200 m (220 yardů), druhé číslo (v závorce) vyjadřuje absolutní pořadí po započtení výkonů dosažených na oválech delších nežli 200 m (220 yardů).

Pavel Maslák v českých žebříčcích jednotlivých sezón.

Pořadí Pavla Masláka v českých žebříčcích, které každý rok publikuje čtvrtletník Atletika a které (pro každou disciplínu zvlášť) sestavuje český statistik RNDr. Luděk Follprecht. V každé disciplíně je stanovováno pořadí pěti nejlepších atletů roku.

Pavel Maslák v anketě Atlet roku.

Pořadí Pavla Masláka v anketě Atlet roku, v níž je každoročně vyhlašován nejlepší český atlet sezóny:

Pavel Maslák v anketě Sportovec roku.

Pořadí Pavla Masláka v anketě Sportovec roku, ve které každoročně Klub sportovních novinářů vyhlašuje nejlepší české sportovce roku:

jednotlivci.

V roce 2017 se Pavel Maslák neumístil v první třicítce sportovců, jejichž pořadí je oficiálně zveřejňováno.

Cena Vycházející hvězda evropské atletiky za rok 2012.

Pavel Maslák získal za rok 2012 cenu Vycházející hvězda evropské atletiky (European Athletics Rising Star Award), která je od roku 2007 součástí ankety Atlet Evropy (European Athlete of the Year), vyhlašované každoročně Evropskou atletickou asociací (EAA).

Evropský atlet měsíce v březnu 2014.

Evropská atletická asociace rovněž vyhlásila Pavla Masláka "Evropským atletem měsíce" za březen 2014 v anketě European Athlete of the Month, kterou EAA od roku 2007 každý měsíc vypisuje jako otevřené hlasování prostřednictvím svých facebookových a twitterových stránek. EAA zařadila Pavla Masláka mezi nominované evropské atlety také na měsíc březen 2015, v tomto měsíci se ovšem stal vítězem hlasování v mužské kategorii francouzský chodec Yohann Diniz.

Odkazy.

Literatura.

ATHLETICS 2014, The International Track and Field Annual, by P. Matthews, Association of Track and Field Statisticians, SportBooks Ltd.,, str. 154–155

Pavel Maslák (* 21. února 1991 Havířov) je český atlet, sprinter, trojnásobný halový mistr světa (2014, 2016, 2018) a také trojnásobný halový mistr Evropy (2013, 2015, 2017) v běhu na 400 metrů. Je jediným atletem v historii, kterému se v běhu na 400 metrů podařilo získat třikrát titul halového mistra světa na třech po sobě jdoucích šampionátech a s tuto bilancí je zároveň i historicky nejúspěšnějším českým atletem v dosavadních dějinách halových mistrovství světa.

Pavel Maslák (né le à Havířov) est un athlète tchèque spécialiste du 200 et du 400 mètres. Sur, il est triple champion du monde en salle, en 2014, 2016 et 2018, champion d'Europe en 2012, et triple champion d'Europe en salle, en 2013, 2015 et 2017. Il détient les records nationaux du et du, en plein air et en salle.


Historie.

Historie oblasti, ve které se nachází dnešní Palo Alto, sahá do roku 1769, kdy se o místu zmínil španělský kolonizátor Gaspar de Portolá jako o indiánské osadě kmene Ohlone. Po svém návratu do tehdy nově založeného San Diega Portolá uskutečnil expedici se 63 muži a 200 koňmi, původně s cílem misie v místě dnešního města Monterrey (asi 200 km jižně od San Franciska). Kvůli husté mlze však misii minuli a pokračovali až k dnešní Sanfranciské zátoce. Expedice pokračovala dále podél Sanfranciské zátoky, překročila říčku San Francisquito Creek, u které se také nakonec v listopadu 1769 utábořila v místě, kde dodnes stojí vysoká sekvoj zvaná "El Palo Alto" (ve španělštině to znamená „vysoký kůl“).  V průběhu 19. století zde pod španělskou vládou vznikaly veliké ranče. Španělský odkaz je ve městě patrný dodnes, jelikož mnoho budov a ulic má španělský název. Mezi příklady lze uvést Pena Court, Miranda Avenue či samotný název města.  Roku 1855 se na jihu dnešního města zrodilo město Mayfield. Přesně o 20 let později zde koupil francouzský podnikatel Jean Baptiste Paulin Caperon pozemek o výměře přes 100 000 m, který pojmenoval "Ayrshire Farm". Dominantou farmy byla 15 m vysoká cihlová věž. Roku 1882 farmu koupil americký podnikatel a politik Leland Stanford. Ten zdejší pozemky začal skupovat již roku 1876. Roku 1891 zde se svou ženou Jane založil později slavnou Stanfordovu universitu a věnoval ji památce svého zesnulého syna. Nápad založit zde universitu měl Stanford poprvé roku 1886, dva roky po smrti tohoto syna. Původně chtěl universitu postavit na pozemcích města Mayfield, nicméně pod podmínkou, že ve městě bude zakázáno požívat alkohol. Jenže Mayfield, proslulý svými bary a nočními podniky, tomuto požadavku nevyhověl, což Stanforda vedlo k myšlence založit město vlastní. Roku 1887 si proto za pomoci svého přítele Timothyho Hopkinse ze společnosti Southern Pacific Raliroads koupil pozemek o výměře 3 km a na něm začal s výstavbou university. O čtyři roky později byl komplex dokončen, o další tři roky později bylo založeno Palo Alto. Město závratnou rychlostí rostlo a zanedlouho již bylo srovnatelně velké se sousedním městem Mayfield. V létě 1925 pak obyvatelé města Palo Alto hlasovali o připojení k Mayfieldu a o pouhé čtyři dny později, 6. června 1925, bylo město Mayfield minulostí. To vysvětluje, proč má Palo Alto dvě městská centra.

Geografie.

Městem Palo Alto protéká mnoho říček, které se vlévají do vod Tichého Oceánu v Sanfranciské zátoce. Mezi ty nejvýznamnější patří na východě Adobe Creek, na západě San Francisquito Creek, a mezi nimi protéká Matadero Creek.  Palo Alto má také velmi rozmanité prostředí. Lze zde nalézt estuár, což je typ říčního ústí do oceánu, stromořadí oddělující vodní toky od okolního prostředí, nebo například dubové háje. Město má středomořské klima s vlhkou zimou a suchým, teplým létem. Průměrná teplota v lednu se pohybuje mezi 3,6 a 14,1 °C, v červenci od 12,7 do 25,8 °C. Měřitelné srážky se zde vyskytují průměrně 57 dní v roce, sníh je vzácný. Naposledy na Palo Alto napadl v roce 1962.

Demografie.

K roku 2010 žilo ve městě 64 403 obyvatel, hustota tedy byla 964 osob/km. Stejný průzkum ukázal, že naprostá většina obyvatel (99,1%) žije v domech. Rasové složení bylo následující:  Obyvatelé hispánského nebo latinskoamerického původu, bez ohledu na rasu, tvořili 6,2 % populace.

Hospodářství.

Palo Alto je spolu s městem San José často označováno za centrum Silicon Valley. V informatice či technologickém průmyslu zde pracuje téměř 100 000 lidí. Vznikla zde řada high-tech firem jako Amazon, AOL, Facebook, Google, Hewlett-Packard nebo Tesla Motors. Další firmy zde mají výzkumná střediska, například BMW, Dell, Lockheed Martin, Nokia, Skype nebo Sun Microsystems. Největším zaměstnavatelem je Stanfordova univerzita (10 tisíc), její nemocnice (5,5 tisíc), dětská nemocnice (3,5 tisíc) a Hewlett-Packard (2 tisíce).

Doprava.

Palo Alto má vlastní letiště s velmi hustým provozem malých letadel, jimiž lidé denně létají do zaměstnání. Má dvě nádraží na trati, která je spojuje se San Franciscem a San José, a leží blízko křižovatky dálnice 101 a mezistátní dálnice 280. Příměstskou dopravu obstarávají hlavně autobusy.

Palo Alto (špan. „vysoký kůl“) je samosprávné město v oblasti San Francisco Bay Area. Město se nachází na severozápadním cípu okresu Santa Clara. Leží asi 50 km jižně od San Francisca a asi 20 km severně od San José. Palo Alto založil podnikatel Leland Stanford st., který založil také Stanfordovu universitu. Město je známé tím, že zde sídlí největší a nejprestižnější technologické společnosti, například Hewlett-Packard (HP), Space Systems, Tesla Motors nebo Skype. Další společnosti mají svá korporátní sídla v okolí Palo Alto, jako například Apple, Google, Facebook, Electronic Arts, Logitech, Pinterest, PayPal, Adobe Systems, Intel, eBay, nVidia, Oracle Corporation nebo Twitter.

Palo Alto (, de l', « bâton » et, « haut ») est une ville américaine située dans le comté de Santa Clara au sud de la péninsule de San Francisco, dans le nord de la Silicon Valley en Californie. Elle accueille les sièges de nombreuses entreprises de techniques de pointe, dont Tibco Software, Hewlett-Packard, Tesla Motors et VMware. Elle héberge aussi l'université Stanford, tout comme le siège social de Facebook. Palo Alto est réputée pour être le berceau du Mental Research Institute, plus connu sous le nom d'école de Palo Alto, fondé par Gregory Bateson, chercheur en communication, cybernétique et psychologie. Elle est notamment rendue célèbre par le Palo Alto Research Center, fondation où sont mises au point de nombreuses innovations informatiques telles que Ethernet, Smalltalk, l'électrophotographie (impression laser) et l'interface graphique.


Klubová kariéra.

Viktoria Plzeň.

Darida je plzeňský odchovanec. K prvnímu ligovému zápasu nastoupil v dresu Viktorie Plzeň 24. dubna 2010 v zápase proti Dynamu České Budějovice, kdy v 84. minutě vystřídal Petra Jiráčka.  Na jaře 2011 byl poslán na hostování do Baníku Sokolov do konce sezóny. Zde si počínal velmi dobře a plzeňský trenér Pavel Vrba si jej stáhl zpět do Plzně.

Sezóna 2011/12.

22. července 2011 nastoupil k zápasu o Český Superpohár, který Plzeň na domácím stadionu vyhrála nad FK Mladou Boleslaví až na pokutové kopy 4:2 (po 90 minutách byl stav 1:1, prodloužení se v tomto utkání nehraje). Vladimír Darida zvýšil v rozstřelu na 3:2.  Na jaře 2012 se Darida stabilně zařadil do základní sestavy Plzně. V podzimní části sezóny 2011/12 hrála Plzeň Ligu mistrů UEFA a Vladimír Darida byl u toho. Ve druhém utkání 2. předkola (19. července 2011) proti FC Pjunik Jerevan se dostal na 9 minut na hřiště. V základní skupině Ligy mistrů se představil ve 3 zápasech, mj. v závěrečném utkání Plzně proti AC Milán (zápas skončil 2:2). V prvním poločase utkání se zranil Petr Jiráček a Vladimír Darida nastoupil na jeho místo. Poté, co Jiráček odešel z klubu do německé Bundesligy do týmu VfL Wolfsburg, nahradil jej Darida natrvalo v základní sestavě Plzně.  Premiéra mu vyšla dokonale, 16. února 2012 v domácím zápase šestnáctifinále Evropské ligy proti Schalke 04 vstřelil jediný gól Plzně a Viktoria remizovala s německým týmem 1:1 (v odvetě však prohrála 1:3 v prodloužení a z Evropské ligy vypadla).  Po vyřazení Plzně z evropských soutěží pokračoval Vladimír Darida v nadprůměrných výkonech také v domácí lize. Svým nasazením si vysloužil pozvánku do české fotbalové reprezentace. V červenci 2012 podepsal Darida s Plzní novou smlouvu do léta 2016, ačkoli po Mistrovství Evropy 2012 za něj nabízel ruský klub FK Krasnodar v přepočtu 180 milionů Kč.

Sezóna 2012/13.

V 6. kole Gambrinus ligy 2012/13 2. září 2012 se Darida trefil proti domácí Dukle Praha v 58. minutě, když usměrnil střílený přízemní centr z pravé strany do brány Filipa Rady (zvyšoval na 2:0 pro Plzeň). Utkání skončilo vítězstvím Plzně 4:1. Ve šlágru 14. kola Gambrinus ligy 11. listopadu 2012 proti hostující Sigmě Olomouc vstřelil ve 38. minutě druhý gól Plzně. Po přihrávce Michala Ďuriše se trefil technickou střelou přesně k tyči. Plzeň vyhrála 3:0 a vystřídala Olomouc na čele ligy, moravský klub spadl po porážce na 4. místo. 17. listopadu 2011 (15. ligové kolo) proti Liberci vstřelil v 79. minutě druhý gól Plzně. Dokázal sebrat v pokutovém území vyražený míč a prudkou ranou pod břevno rozhodnout zápas. Plzeň dokázala otočit zápas a zvítězit 2:1, i když hrála od 43. minuty oslabena o vyloučeného Václava Procházku.  V zimní ligové přestávce během soustředění na Kypru vstřelil gól v přípravném utkání 3. února 2013 proti ruskému celku FC Lokomotiv Moskva, Plzeň zvítězila v divokém zápase 5:3. 3. května přispěl dvěma ligovými góly k vítězství 3:2 nad zachraňujícími se Českými Budějovicemi. Sezónu Gambrinus ligy 2012/13 završil ziskem ligového titulu, Plzeň porazila 1. června v posledním 30. kole sestupující FC Hradec Králové 3:0 a udržela si dvoubodový náskok před největším konkurentem Spartou Praha. Darida v zápase vstřelil úvodní gól (po 46 sekundách hry) a na další nacentroval Václavu Procházkovi.  V základní skupině B Evropské ligy 2012/13 byla Plzeň přilosována k týmům Atlético Madrid (Španělsko), Hapoel Tel Aviv (Izrael) a Académica de Coimbra (Portugalsko). V prvním utkání Plzně 20. září 2012 na domácí půdě proti portugalskému týmu Académica de Coimbra absolvoval Darida kompletní počet minut, Plzeň vyhrála 3:1. I v dalším utkání 4. října s Atléticem Madrid nastoupil v základní sestavě, španělský celek zvítězil doma 1:0 gólem v samotném závěru. 25. října cestovala Plzeň do Izraele k utkání proti Hapoelu Tel Aviv a většinu prvního poločasu byla pod tlakem soupeře. Darida nastoupil od začátku zápasu, střetnutí skončilo výsledkem 2:1 pro hosty, Plzeň si s 6 body upevnila druhou příčku za vedoucím Atléticem Madrid. 8. listopadu 2012 přivítala Plzeň Hapoel Tel Aviv v odvetě na domácím hřišti a vyhrála 4:0, díky tomuto výsledku se posunula s 9 body o skóre na čelo tabulky před doposud vedoucí Atlético Madrid (které v souběžném zápase prohrálo v Coimbře 0:2). Izraelský celek hrál navíc od 41. minuty oslaben o jednoho hráče. Darida nastoupil na hřiště v základní sestavě a absolvoval kompletní počet minut. 22. listopadu nastoupil v Portugalsku v utkání proti Coimbře, zápas skončil 1:1. Tento výsledek stačil Plzni na postup do jarní fáze Evropské ligy. 6. prosince 2012 odehrál zápas v Plzni proti Atléticu Madrid (výhra Viktorie Plzeň 1:0). Plzeň si tak se 13 body zajistila konečné 1. místo v tabulce skupiny B o 1 bod před druhým Atléticem. 14. února 2013 v jarní vyřazovací části nastoupil v šestnáctifinále proti domácímu italskému mužstvu SSC Neapol. Ve 28. minutě otevíral skóre utkání gólem na 1:0 pro hosty, Plzeň nakonec zvítězila v Neapoli 3:0. Hrál i o týden později v domácí odvetě, kterou Plzeň opanovala poměrem 2:0 a postoupila do osmifinále. Vladimír Darida předvedl velmi sebevědomý výkon. V osmifinále odehrál celé domácí utkání proti tureckému celku Fenerbahçe Istanbul, Plzeň poprvé v tomto ročníku Evropské ligy prohrála doma (0:1). 14. března v odvetě v Istanbulu nastoupil rovněž v základní sestavě a v 61. minutě vstřelil gól. Technická střela prošla přes několik hráčů až do sítě tureckého brankáře Volkana Demirela, Viktoria nakonec remizovala 1:1 a vypadla z Evropské ligy.

Sezóna 2013/14.

V prvním utkání 4. předkola Ligy mistrů 2013/14 (resp. play-off předkola) 20. srpna 2013 proti slovinskému týmu NK Maribor vstřelil v 58. minutě druhý gól zápasu. Viktoria zvítězila na domácí půdě 3:1. Ihned po postupu do LM přestoupil do Freiburgu, neboť se blížil konec přestupového okna.

SC Freiburg.

V srpnu 2013 přestoupil do německého SC Freiburg, kde se setkal s krajany Pavlem Krmašem a Václavem Pilařem. Plzeň za hráče podle informací německých médií získala mezi 103–128 miliony korun. Podle slov majitele plzeňského týmu Tomáše Paclíka Freiburg za Daridu zaplatil 6,2 milionu eur a 30% podíl z dalšího přestupu. Debutoval až 24. října 2013 (předtím laboroval se zraněným kotníkem) v utkání základní skupiny Evropské ligy 2013/14 s portugalským celkem Estoril Praia, nastoupil v základní sestavě a hned v 11. minutě vstřelil gól (jeho střela z úhlu byla tečovaná jedním z protihráčů). Střetnutí skončilo remízou 1:1. Ve skupině skončil tým se ziskem 6 bodů na třetím místě a do jarních vyřazovacích bojů nepostoupil.  V německé Bundeslize debutoval 27. října 2013 v domácím zápase proti Hamburger SV, který však skončil mj. díky chybám brankáře Olivera Baumanna porážkou Freiburgu 0:3. První gól v Bundeslize zaznamenal 2. listopadu 2013 v utkání proti domácímu 1. FC Norimberk, nastoupil na hrací plochu v 75. minutě a o 4 minuty později zvýšil na průběžných 2:0. Freiburg zvítězil 3:0 a zaknihoval si první ligové vítězství v ročníku 2013/14.

Hertha BSC.

V létě 2015 po sestupu Freiburgu do 2. Bundesligy zamířil do jiného německého (prvoligového) klubu Hertha BSC, kde podepsal čtyřletý kontrakt. V Hertě se mu v ročníku 2015/16 dařilo, tým se pohyboval na předních příčkách bundesligové tabulky. S průměrem 13,05 naběhaných kilometrů během zápasu byl Darida nejlepším hráčem v této statistice v celé Bundeslize. Sportovní manažer Michael Preetz se k jeho hře vyjádřil: „"Stal se srdcem a plícemi naší hry."“ Dostal se i do hledáčku španělského klubu Real Madrid.  V ročníku 2019/20 překonal rekord naběhaných kilometrů v jednom utkání Bundesligy, dokonce dvakrát. Koncem května na jaře 2020 proti Augsburgu uběhl celkem 14,34 kilometru a následující víkend proti Dortmundu 14,65 kilometru.

Klubové statistiky.

Aktuální k 2. červnu 2016

Reprezentační kariéra.

Mládežnické reprezentace.

Vladimír Darida nastoupil za českou fotbalovou reprezentaci do 20 let v jediném utkání. 27. dubna 2011 odehrál 90 minut v přátelském utkání proti Slovensku a vstřelil jeden z gólů domácího týmu (zápas skončil remízou 2:2).  Od léta 2011 se Darida představil ve fotbalové reprezentaci do 21 let. 10. srpna 2011 se podílel jednou brankou na vysoké výhře českého týmu proti Andoře v kvalifikaci na Mistrovství Evropy hráčů do 21 let 2013 konané v Izraeli (domácí výhra 8:0). Skóroval i v následujícím zápase 6. září 2011 v domácím utkání proti Arménii (zápas skončil 1:1). Další dva kvalifikační zápasy se střelecky neprosadil, reprezentace přesto dovezla z obou venkovních utkání plný počet bodů (11. října 2011 1:0 ve Walesu, 11. listopadu 2011 2:0 v Arménii). ČR se na závěrečný šampionát neprobojovala přes baráž, v níž vypadla po prohře 0:2 doma a remíze 2:2 venku s Ruskem.  29. února 2012 absolvoval Vladimír Darida přátelské utkání v Rumunsku, které skončilo výsledkem 3:0 pro český tým, Darida odehrál v zápase 44 minut.

A-mužstvo.

Dne 26. května 2012 nastoupil poprvé za český reprezentační A-tým, kdy jej na soustředění v rakouském Hartbergu trenér Michal Bílek nasadil na 26 minut v přátelském utkání proti Izraeli (zápas skončil vítězstvím ČR 2:1, Darida v 65. minutě střídal Petra Jiráčka). I když gól nevstřelil, byl na hřišti velmi aktivní. Nastřelil tyč a po jeho centru do skrumáže vstřelil David Lafata v 93. minutě vítězný gól českého týmu. Darida přesvědčil trenéra Bílka natolik, že jej nominoval na Euro 2012 na úkor Daniela Pudila. I v následujícím reprezentačním utkání mladý fotbalista nastoupil, 1. června na stadionu na Letné byl u prohry národního týmu 1:2 v přípravném utkání s Maďarskem (na hřiště se dostal v 61. minutě, kdy vystřídal Daniela Koláře, gól nevstřelil).  Po evropském šampionátu 2012 nastoupil v prvním přátelském utkání nového reprezentačního cyklu 15. srpna 2012 ve Lvově proti domácí Ukrajině (0:0), 8. září v Kodani proti Dánsku (kvalifikační zápas o MS 2014 v Brazílii, opět 0:0) a v dalším přátelském utkání v Teplicích proti Finsku 11. září (prohra 0:1). Objevil se i v kvalifikačním zápase 12. října proti Maltě. Po čtyřzápasovém střeleckém trápení českého týmu bez vstřeleného gólu (mimo tří výše zmíněných zápasů i prohra 0:1 z evropského šampionátu s Portugalskem) zvítězila ČR 3:1, v nastaveném čase chytil ještě Petr Čech přísně nařízený pokutový kop. 16. října 2012 nastoupil Darida v Praze v kvalifikačním zápasu s Bulharskem (0:0). 14. listopadu 2012 se představil v přátelském utkání se Slovenskem v Olomouci a svým výkonem pomohl k vítězství českého národního týmu 3:0. Velmi kvalitní výkon podal i v prvním utkání roku 2013, 6. února v Manise proti domácímu Turecku byl u obou gólů českého celku. Již ve 3. minutě poslal křížnou přihrávku pokutovým územím na Ladislava Krejčího, který ji přetavil v první gól. Ve 28. minutě se k němu odrazil odvrácený míč po rohovém kopu, který Darida okamžitě napálil na bránu. Jeho střelu tečoval do brány David Lafata a Česká republika zvítězila nakonec 2:0. 22. března odehrál na Andrově stadionu v Olomouci kvalifikační zápas s Dánskem, český výběr podlehl soupeři 0:3.  V kvalifikaci na EURO 2016 ve Francii chyběl jen jednou v základní sestavě - při porážce na Islandu. V Lotyšsku dal svůj první reprezentační gól, který přinesl výhru a stvrzení postupu na EURO. V této kvalifikaci odehrál necelých 10 zápasů, přesněji 794 minut a vstřelil v nich 1 gól.

EURO 2012.

V základní skupině A Mistrovství Evropy ve fotbale 2012, kde česká reprezentace odehrála 3 utkání proti týmům Ruska, Řecka a Polska, do žádného z nich nezasáhl. Nastoupil v základní sestavě až ve čtvrtfinálovém utkání ve Varšavě proti Portugalsku, které česká reprezentace prohrála 0:1 a s turnajem se rozloučila. Vladimír Darida odehrál 61 minut a byl poté vystřídán Janem Rezkem.

EURO 2016.

Trenér Pavel Vrba jej zařadil do závěrečné 23členné nominace na EURO 2016 ve Francii. V základní skupině D odehrál všechny tři zápasy: proti Španělsku (porážka 0:1), proti Chorvatsku (remíza 2:2) a proti Turecku (porážka 0:2). Český tým obsadil se ziskem jediného bodu poslední čtvrté místo skupiny a do osmifinále nepostoupil.

Reprezentační góly a zápasy.

Góly Vladimíra Daridy v české reprezentaci do 20 let Góly Vladimíra Daridy v české reprezentaci do 21 let

Vladimír Darida (* 8. srpna 1990, Plzeň) je český fotbalový záložník a reprezentant, od července 2015 hraje německou Bundesligu za mužstvo Hertha BSC. Mimo Česko působil na klubové úrovni v Německu. Dobře čte hru, umí vystřelit z dálky a má zdravé sebevědomí, nebojí se obejít protihráče. Jeho oblíbeným klubem je anglický Manchester United FC.

Vladimír Darida, né le à Plzeň en Tchécoslovaquie ("auj. en" Tchéquie), est un footballeur international tchèque. Il évolue au Hertha Berlin au poste de milieu de terrain.


Arrondissement de Neustadt an der Waldnaab

Biografie.

Původ a mládí.

Kryštof II. se narodil jako syn dánského krále Erika Klippinga a jeho manželky "Anežky Braniborské" (zm. 1304), dcery braniborského markraběte Jana I. (jejím druhým nanželem se po smrti Erika Klippinga stal "Gerhard II. Šlesvicko-Holštýnský"). Jeho starším bratrem byl Erik Menved.  Již v roce 1315 musel Kryštof prchnout ze země, neboť vyšly najevo jeho snahy o získání trůnu. Přesto po smrti svého staršího bratra, krále Erika Menveda (13. listopadu 1319), který ještě na smrtelné loži varoval před tím, aby mu byla předána vláda, se v roce 1320 stal – jako jediný právoplatný následník – panovníkem zadlužené a vnitřními rozpory zmítané země. Aby stoho dosáhl, musel podepsat závazek, kterým většinu reálné vlády předal do rukou bohaté šlechty a biskupů a zavázal se splatit dluhy vzniklé za Erika Menveda.  Svými značnými aktivitami v severním Německu si Kryštof zajistil silný politický vliv. Získání pozice lenníka bylo však tak nákladné, že král musel (nelegálně) stanovit v zemi nové daně. Vedlo to ke vzpouře a povstání v Jutsku a na ostrově Fyn. V té situaci roku 1326 se musel Kryštof opět zachránit útěkem z Dánska. Přes obrovskou půjčku a ozbrojený pokus navrátit se král odpor nepřekonal a musel se vrátit do Německa; jeho vláda byla přerušena na tři roky. Na trůn dočasně nastoupil jedenáctiletý Valdemar III.  V roce 1329 využiv neshod mezi jinými uchazeči o vládu se Kryštof vrátil na trůn. Byl však králem pouze podle jména, reálnou vládu nikdy nezískal – ta zůstala v rukou věřitelů (především holštýnských hrabat Gerharda a Johanna) – a nezbavil se ani svého obrovského dluhu.  Po Kryštofově smrti 2. srpna 1332 započalo v Dánsku 8 let trvající bezvládí (interregnum), v historické literatuře zvané "dobou Gerharda a Johanna".

Manželství a potomci.

Před rokem 1307 se oženil s Eufemií Pomořanskou, dcerou pomořanského knížete Bohuslava IV. Z jejich manželství vzešlo šest potomků, jen tři se však dožili dospělosti:  Král Kryštof II. zemřel 2. srpna 1332. Byl pochován po boku své manželky v klášterním kostele cisterciáckého kláštera v Sorø, kde se zachoval jejich náhrobek.

Kryštof II. Dánský (29. září 1276 – 2. srpna 1332) byl dánský král v letech 1320 – 1326 a 1329 – 1332. Je považován za jednoho z nejhorších panovníků v historii této země.

L'arrondissement de Neustadt an der Waldnaab est un arrondissement ("Landkreis" en allemand) de Bavière (Allemagne) situé dans le district ("Regierungsbezirk" en allemand) du Haut-Palatinat. Son chef lieu est Neustadt an der Waldnaab.


Plážový fotbal v České republice.

Tento mladý sport si získává stále větší popularitu i na českém území a počet míst, kde je možné si tento sport zahrát se neustále zvyšuje (Praha, Plzeň, Sokolov, Cheb, Příbram, Prostějov, Písek, Loučná nad Desnou a další). Kompletní seznam sportovišť nabízí na svých stránkách http://www.plazovakopana.cz Subkomise plážového fotbalu (nejvyšší orgán na našem území). Subkomise je součástí struktur Fotbalové asociace České republiky (FAČR). Na webu Subkomise je možné dohledat i novinky z domova i zahraničí. Ty je možné dohledat i na http://www.facebook.com/beachsoccercz. Současným předsedou plážového fotbalu je od roku 2009 Jan Dámec. Jeho předchůdcem na této pozici byl v období 2007 - 2009 Oldřich Prohl.

Reprezentace České republiky.

První mezistátní zápas odehrála česká reprezentace 28. srpna 2006 v Marseille, kde se zúčastnila bojů o postup na MS 2006. Tehdejším soupeřem byl výběr Belgie, kterému český tým podlehl 5:6. Postup na MS se tehdy nezdařil a na nejprestižnější turnaj v tomto sportu se Čechům nepodařilo postoupit ani v letech dalších. Nejblíže k postupu bylo v roce 2008, kdy český tým pod vedením trenéra Josefa Němce podlehl v rozhodujícím zápase o postup Španělsku 1:7. V současné době je reprezentačním trenérem Michael Lukič, který převzal reprezentaci na jaře roku 2011.

Soutěže v České republice.

V létě se v současné době nejvíce týmů účastní Českého poháru, který je postaven na dvou fázích. Kvalifikační fáze se koná na různých místech po České republice a může se jich zúčastnit kdokoliv. Z kvalifikací pak postupují jejich vítězové na finálový turnaj. Od roku 2009 se u nás hraje i pravidelná ligová soutěž, která je od roku 2011 obohacena o účast slovenských klubů. V roce 2012 se hrála pod označením Superliga. Oblíbené jsou rovněž zimní turnaje, které se hrají v Praze a to jak v kategorii mužů, žen tak i mládeže. Podrobnosti na plazovakopana.cz

Historie.

Hra původně vznikla na brazilských plážích. Oficiální pravidla obdržela až v roce 1992.

Plážový fotbal (anglicky "Beach soccer") je plážový kolektivní sport, který se hraje na pískovém hřišti obdélníkového tvaru o rozměrech 26-28 x 35-37 metrů.

Le football de plage, soccer de plage (Congo) ou beach soccer est un sport qui s'apparente au football et qui se pratique sur du sable de plage. Il met aux prises deux équipes de cinq joueurs, avec des remplacements fréquents, sur un terrain à peu près trois fois plus petit que celui du football.


Historie.

Dekorativní využití této místní horniny bylo zjištěno i v prehistorických nálezech, ale první zaznamenanou osobou, která mramor využívala je Bess of Hardwick v roce 1580.  Henry Watson, strýc derbyshirského geologa White Watsona, je považován za jednu z klíčových postav, zasluhujících se o rozvoj místního průmyslu vykládání ashfordského černého mramoru v 50. letech 18. století. Watson také vlastnil vodou poháněnou továrnu v obci Ashford-in-the-Water.  Během konce 18. a začátku 19. století vzkvétala výroba a obchod s urnami, obelisky a dekorativními předměty z ashfordského černého mramoru. John Mawe měl v obci Matlock Bath muzeum věnované této hornině a hned vedle se nacházelo další muzeum, kde Ann Raynerová vystavovala své rytiny, vytvořené do černého mramoru diamantem. Nyní se nachází mnoho exemplářů rytin a dekorací z ashfordského mramoru v Derbském muzeu, Buxtonském muzeu a Chatsworth House. Při vykopávkách u hostince Seven Stars v Derby bylo roku 2009 objeveno obrovské množství nezpracovaného ashfordského černého mramoru. Spekulovalo se, zda horniny nebyly opuštěny, když se jejich zpracovatel v 80. letech 19. století přestěhoval.

Geologie.

Navzdory svému pojmenování "mramor" je hornina čistě sedimentárního původu. Jedná se o tmavý, jemnozrnný vápenec bohatý na uhlík. Obsahuje také značné množství živice, která mu dává tmavě šedé zabarvení, jež se po vyleštění a očištění změní na leskle černé. Primárním zdrojem této horniny byl důl Arrock a později roku 1832 Rookery Plantation, oba blízko obce Ashford-in-the-Water.

Zpracování.

Vápenec může být vysoustružen pro výrobu urn, svícnů a podobných předmětů nebo ořezán pro výrobu hladkých objektů, například obelisků či závaží. Muzeum a umělecká galerie města Derby vlastní sbírku předmětů vytvořených z ashfordského černého mramoru, získanou z vykládačské dílny vlastněné rodinou Tomlinsonových. Sbírka zahrnuje i kusy připravené na vytvoření pozadí z černého mramoru. Barevné horniny pro vložení do ashfordského mramoru jsou šedé, modré a fialové minerály vytěžené u vesnice Monyash, červené a bílé minerály z vesnice Sheldon nebo fluorit z castletonského dolu Blue John. Nejvzácnější minerál, známý jako „Vévodova červená“, je tak vzácný, že je uložen v Chatsworth House. Některé z kombinací zde popsaných jsou k vidění na vykládaném stolku ("obrázek vpravo"), který se nachází v Derbském muzeu.  Na konci 80. let 18. století začal geolog White Watson vytvářet vysvětlující geologické destičky. Využil při tom ashfordský černý mramor, do kterého vkládal další horniny reprezentující podloží v různých částech hrabství Derbyshire. Derbské muzeum vlastní jeden z nich – diagram kopce Ecton Hill ("obrázek nahoře").  William Martin, který jednu dobu pracoval s Watsonem, vytvořil první vědeckou studii fosílií. Ve své knize "Petrifacta Derbiensia" tvrdí, že Watsonův strýc a jeho spolupracovníci v dole na černý mramor nazvali některé zkameněliny v této hornině „krokodýlí ocasy“, protože si myslely, že jde o pozůstatky krokodýla.  V umění vykládání ashfordského černého mramoru pokračoval v 90. letech 20. století Don Edwards, který vedl obchod v derbyshirské vesnici Tideswell. Roku 2006 Buxtonské muzeum oznámilo, že koupilo sbírku černého mramoru po Johnu Michaelu Tomlinsonovi. Ten, po tom co zjistil, že se jeho předci věnovali zpracování ashfordského černého mramoru, strávil více než 50 let vytvářením sbírky zaměřené na tuto horninu.

Ashfordský černý mramor je označení pro tmavý vápenec, těžený v dolech u obce Ashford-in-the-Water v anglickém hrabství Derbyshire. Když je obroušený a naleštěný, je jeho jasně černý povrch vysoce dekorativní. Ashfordský černý mramor je velmi jemnozrnná sedimentární hornina a navzdory svému pojmenování to z geologického hlediska není skutečný mramor. Pomocí techniky známé jako "pietra dura" může být vykládán jinými drahými kameny nebo minerály. V Muzeu a umělecké galerii města Derby se nachází diagram kopce Ecton Hill vytvořený z ashfordského černého mramoru a dalších hornin.

Le noir d'Ashford, ou marbre noir d'Ashford, est un calcaire sombre, couleur café brûlé, issu de mines situées près d'Ashford-in-the-Water, dans le Derbyshire, en Angleterre. Il présente, une fois taillé, travaillé au tour et poli, une surface d'un noir brillant hautement décorative. Le noir d'Ashford est une roche sédimentaire à grain très fin et non un marbre au sens géologique du terme. Il peut être taillé et incrusté dans d'autres pierres et minéraux décoratifs, à l'aide d'une technique dite "pietra dura". Le musée de Derby possède un schéma d'Ecton Hill fait de marbre noir d'Ashford et d'autres minéraux.


Příčiny a rozdělení.

CM má několik různých příčin. Zřejmě dochází ke strukturálním defektům v průběhu fetální periody, často spojeným s abnormálně malou zadní jámou lební, kdy je část mozečku dislokována a brání tak průtoku mozkomíšního likvoru, čímž vzniká obstrukční hydrocefalus. To má za následek rozšíření komorového systému, poškození vstřebávání a tvorby likvoru a útlak mozkové tkáně, který je vzácně doprovázen encefalokélou. Samozřejmě útlakem mozečku a prodloužené míchy ve foramen magnum mohou být postiženy funkce právě těchto struktur. Během života může být defekt zaviněn nadměrným odčerpáváním likvoru v oblasti lumbální či torakální páteře ať už jako důsledek vážného zranění nebo například infekce (tzv. sekundární CM.  Typ I: Spočívá v herniaci tonsil mozečku ve foramen magnum, obvykle bez zapojení mozkového kmene. Tento typ je nejčastější formou a obvykle je asymptomatický, na vadu se často přijde v pokročilém věku náhodně při diagnostice jiných poruch, pokud vůbec. V některých případech se projevují bolesti hlavy a mozečkový syndrom v závislosti na míře dislokace, která je obvykle větší než 5 mm, ale může dosahovat i 15 až 20 mm.  Typ II: Taktéž „klasická CM“ – rozšíření mozečkové tkáně a mozkového kmene do foramen magnum a horní etáže krční páteře, které musí být při diagnostice odlišeno od daleko vzácnějšího Dandy-Walker syndromu. Tento typ je nejčastěji spojený se spina bifida a meningomyelokélou, myeloschizou a syringomyelií, což obvykle způsobí částečnému nebo úplnému ochrnutí kaudálně od míšního poškození. Právě pro tento typ je typický název „Arnoldova–Chiariho malformace“.  Typ III: Tento typ je zároveň nejzávažnější formou CM, kdy je s velkou částí mozečku a mozkového kmene skrz foramen magnum vtažena i část čtvrté mozkové komory. Právě s případy tohoto typu je nejčastěji spojena encefalokéla a vážné neurologické poruchy. Typ IV: Je spojen s nedostatečným vývojem samotného mozečku, často zaměňován s výše zmíněným Dandy-Walker syndromem.

Příznaky, diagnostika, řešení.

Mezi nejčastější příznaky patří bolesti krční páteře, nystagmus, necitlivost a svalová slabost, problémy s rovnováhou, silné bolesti hlavy, porucha termického čití a mnoho dalších v závislosti na rozsahu poškození. K diagnostice se dnes nejčastěji užívá MRI, dále 3D či jednoduché CT. Chirurgický zákrok je jediná cesta k nápravě nebo zastavení progrese poškození CNS. Obvykle se jedná o dekompresi zadní jámy lební kraniektomií spodiny lebky. V některých případech je indikována elektrokauterizace mozečkových tonsil při dekompresi foramen magnum, častěji je při operaci zavedena subarachnoideální drenáž IV. mozkové komory do horní krční etáže páteře. Související hydrocefalus je v některých případech řešen zavedením shuntu, stejně tak případy s přidruženou syringomyelitis. V současné době probíhá mnoho výzkumů Chiariho malformace, mimo jiné i se snahou dokázat genetickou příčinu tohoto onemocnění, která se zatím neprokázala.

Arnoldova–Chiariho malformace (dnes častěji označována pouze jako Chiariho malformace) je nejběžnější vrozený strukturální defekt mozečku s výskytem 1 na 1000 porodů, častěji postihující ženy než muže. Tento syndrom popsal jako první v 19. století rakouský patolog Hans von Chiari. Obecně jde o defekt s dislokací větší či menší části mozečku a prodloužené míchy do foramen magnum (velký týlní otvor) a páteřního kanálu horní krční etáže. Podle rozsahu, příčin a přidružených komplikací dělíme CM na čtyři typy.

La maladie d'Arnold-Chiari est une malformation rare congénitale du cervelet. Les amygdales cérébelleuses sont anormalement basses et viennent s'engager au travers du foramen magnum lui-même malformé.


Soukromý život.

Narodila se roku 1990 v Pittsburghu do rodiny Ala a Carol Riskeových. Tenis začala hrát ve třech letech. Otec pracoval v Tajné službě a poté jako vyšetřovatel FBI. Matka byla profesí pedagožka. Sestra Sarah Riseková v tenise prožila krátkou profesionální kariéru, s nejvyšším postavením v singlovém žebříčku WTA na 372. místě. Bratr Dan Riske nastupoval za univerzitní tenisový tým West Liberty State a následně se stal účetním.  Po Pennsylvania Cyber Charter School vystudovala střední školu Peters Township High School, kde vedla dívčí tenisový tým. Trofej z národního antukového mistrovství Spojených států USTA National Collegiate Clay Court Championship 2007 jí zajistila divokou kartu do kvalifikace US Open, kde na úvod vyřadila Soranu Cîrsteaovou a poté podlehla Julii Dittyové. Na počátku roku 2008 vystoupala na 1. místo celostátní žebříčku juniorek v kategorii 18letých.  V závěru července 2019 se v Pittsburghu vdala za bývalého amerického tenistu reprezentujícího Indii Stephena Amritraje, jehož strýc Vidžaj Amritraž i otec Anand Amritraž byli indickými tenisty.

Tenisová kariéra.

Hráčku z první světové desítky premiérově porazila ve třetím kole US Open 2013, když na ni uhrála jen tři gamy desátá žena klasifikace Petra Kvitová. Poprvé tak postoupila do osmifinále grandslamu.  Debutové finále na okruhu WTA Tour odehrála na Tianjin Open 2014 v čínském Tchien-ťinu. Po finálové výhře nad Švýcarkou Belindou Bencicovou vybojovala první kariérní titul. Následně zaznamenala sérii finálových porážek. Na čínském Shenzhen Open 2016 v Šen-čenu nestačila v závěrečném střetnutí na turnajovou jedničku Agnieszku Radwańskou. O rok později na Shenzhen Open 2017 ji ve čtvrtfinále porážku oplatila. Poprvé tak zdolala členku elitní světové pětky, když Polce patřilo 3. místo. Ve rozhodujícím duelu však nenašla recept na 20letou Češku Kateřinu Siniakovou. Již na travnatém AEGON Open Nottingham 2016 odešla z finále poražena od další české hráčky Karolíny Plíškové.  Ve druhém kole Miami Open 2018 si jako postupující kvalifikantka ve druhém kole poradila s francouzskou světovou sedmičkou Caroline Garciaovou. Ve třetí fázi ji vyřadila čínská kvalifikantka Wang Ja-fan až v tiebreaku rozhodující sady. Popáté v řadě odešla z turnaje WTA Tour jako poražená finalistka na antukovém Nürnberger Versicherungscupu 2018, kde podlehla 29leté Švédce Johanně Larssonové..  Druhou singlovou trofej trofej si odvezla z rosmalenského Libéma Open 2019, kde postoupila do finále přes Rusku Veroniku Kuděrmetovovou. V něm jako šedesátá první hráčka zdolala nizozemskou světovou čtyřku Kiki Bertensovou, ačkoli utržila v úvodní sadě „kanára“. V zápase odvrátila tři mečboly. Navázala tak na týden starý obhájený triumf z travnaté události ITF v Surbitonu.  Do prvního grandslamového čtvrtfinále dvouhry se probojovala ve Wimbledonu 2019, když v osmifinále poprvé v kariéře porazila světovou jedničku. Na její raketě dohrála Australanka Ashleigh Bartyová, přestože soupeřka vyhrála úvodní set. Riskeová na cestě do čtvrtého kola strávila na kurtu o více než pět hodin delší čas než australská favoritka. Ve čtvrtfinále z pozice padesáté páté tenistky světa podlehla 37leté světové desítce Sereně Williamsové. Její celkový předčtrvtfinálový čas strávený na dvorci, 9.05 hodiny, znamenal vůbec nejdelší časový interval od roku 2002. Přestože Williamsová hned v úvodu závěrečné sady ztratila podání, sérií tří dalších gamů si vypracovala náskok 3–1. Riskeová ještě dokázala srovnat, ale o postupu do dvanáctého wimbledonského semifinále Williamsová rozhodla prolomeným podáním v osmém gamu.

Alison Riskeová, úředním příjmením Riske-Amritraj, (* 3. července 1990 Pittsburgh, Pensylvánie) je americká profesionální tenistka. Ve své dosavadní kariéře na okruhu WTA Tour vyhrála dva singlové turnaje, když triumfovala na Tianjin Open 2014 a Libéma Open 2019. V rámci okruhu ITF získala devět titulů ve dvouhře a jeden ve čtyřhře.

Alison Riske,, née le à Pittsburgh, est une joueuse de tennis américaine, professionnelle depuis 2009. À ce jour, elle a remporté deux titres en simple sur le circuit WTA.


Historie.

Během října 2009 propustil klub hlavního kouče Ruuda Kaisera a nahradil jej dosavadním trenérem rezervního mužstva Matthiasem Mauckschem. I vystřídání trenérů zapříčinilo poslední příčku v tabulce po podzimní ligové části. O jarní části se Dynamo výkonnostně zvedlo a postupovalo v tabulce směrem vzhůru ke konečnému 12. místu. V červnu odešel z klubu ředitel Stefan Bohne, kterého namísto favorizovaného Rolfa Dohmena nahradil Volker Oppitz.  Začátkem ročníku 2010/11 přišly Drážďany o několik hráčských opor. Výkony Dynama nebyly ideální, ale vedly ke konečné páté pozici před zimní přestávkou. Výsledkově rozpačité jaro připravilo o funkci trenéra Maucksche, krátce před jeho odchodem dorazil do klubu nový sportovní ředitel Steffen Menze. Novým trenérem se stal Ralf Loose. Navzdory bodovým ztrátám během prvních jarních zápasů Dynamo vybojovalo třetí místo. Třetí místo vedlo ke květnovému barážovému střetnutí s druholigovým celkem VfL Osnabrück. Úvodní zápas na vyprodaném drážďanském stánku skončil nerozhodně 1:1. Odvetné klání Dynamo zprvu prohrávalo 0:1, ale zásluhou Cristiana Fiéla vyrovnalo. V následném prodloužení strhli vítězství na stranu Dynama fotbalisté Dani Schahin a Robert Koch. Po pěti letech ve třetí lize si to drážďanským tým zamířil zpět do druhé Bundesligy.  V další sezóně 2011/12 proběhlo opět množství hráčských odchodů a příchodů, což ovlivnila celkově nepříznivá hospodářská situace Dynama. Ligový start se drážďanskému týmu příliš nepovedl – ze šesti zápasů získalo Dynamo jen čtyři body a patřilo tak na 15. místo. Jako soupeř Dynama v DFB-Pokalu stanul prvoligový vicemistr a účastník Ligy mistrů Bayer Leverkusen. Drážďanský celek na vlastním stadionu prohrával dokonce 0:3, ale zvrátil klání na svou stranu výhrou 4:3 v prodloužení. Přestupky a svazem odsouzené chování drážďanských fanoušků následovalo vyřazení z německého poháru. Sezónu Drážďany zakončily na 9. ligové pozici.

Historické názvy.

Zdroj:

Česká stopa.

Za Dynamo Drážďany během své kariéry hráli též tito čeští fotbalisté.  Poznámka: Výčet není kompletní.

Umístění v jednotlivých sezonách.

Zdroj:  Zdroj:

Dynamo Dresden II.

Dynamo Dresden II, dříve znám také pod názvem Dynamo Dresden Amateure, byl rezervním týmem drážďanského Dynama. Zrušen byl po ukončení sezóny 2014/15. Největšího úspěchu dosáhl v sezóně 2011/12, kdy se v Oberlize (5. nejvyšší soutěž) umístil na 4. místě.

Umístění v jednotlivých sezonách.

Zdroj:  Zdroj:

SG Dynamo Dresden (celým názvem: Sportgemeinschaft Dynamo Dresden) je německý fotbalový klub, který sídlí v Drážďanech. Původně byl založen v roce 1950 pod názvem SG Volkspolizei Dresden z trosek zrušeného klubu SG Dresden-Friedrichstadt. Za oficiální rok založení je ovšem považován letopočet 1953, kdy klub obdržel své současné jméno Dynamo. Až do znovusjednocení Německa byl klub spojen s východoněmeckou policií. Od sezóny 2016/17 působí ve 2. Bundeslize, druhé německé nejvyšší fotbalové soutěži.

Le SG Dynamo Dresde ("Sportgemeinschaft Dynamo Dresden e. V.") est un club de football allemand basé dans la ville de Dresde, en Saxe, en Allemagne et qui évolue en "2.Bundesliga".


Závodní kariéra.

První mezinárodní úspěchy získal v roce 2006 na juniorském mistrovství světa v Pekingu, kde vybojoval bronzovou medaili v běhu na 100 metrů a zlato ve štafetě na 4×100 metrů.  V roce 2011 vybojoval v jihokorejském Tegu časem 9,92 s titul mistra světa v běhu na 100 metrů, když využil zaváhání svého krajana Usaina Bolta, který byl ve finále za předčasný start diskvalifikován. Na témže šampionátu dopomohl na třetím úseku jamajské štafetě na 4×100 m k novému světovému rekordu 37,04 s.  16. září 2011 při závěrečném mítinku Diamantové ligy v Bruselu zaběhl dvoustovku ve druhém nejlepším času historie 19,26 s. Za světovým rekordem svého krajana Usaina Bolta zaostal o 7 setin sekundy. Na Letních olympijských hrách 2012 v Londýně vybojoval dvě stříbrné medaile v individuálních závodech na 100 a 200 metrů. V obou případech byl rychlejší jen jeho krajan Usain Bolt, se kterým později vybojoval zlatou medaili ve štafetě na 4×100 metrů. Na zlatu se dále podílel Nesta Carter a Michael Frater. Jamajské kvarteto dokázalo poprvé v historii pokořit hranici 37 sekund a časem 36,84 s o 20 setin vylepšilo původní maximum ze světového šampionátu v Tegu v roce 2011.  24. srpna 2012 na mítinku Diamantové ligy ve švýcarském Lausanne zaběhl stovku v čase 9,69 s a jako třetí sprinter v historii pokořil hranici 9,70 s. Pod tento čas se dostal jednou také Američan Tyson Gay a třikrát Usain Bolt.  Na světovém šampionátu v roce 2017 obsadil ve finále běhu na 100 metrů čtvrté místo.

Yohan Blake (* 26. prosince 1989, Saint James Parish) je jamajský atlet, sprinter. V současnosti je s osobními rekordy 9,69 s. na stovce a 19,26 s. na dvoustovce druhým nejrychlejším mužem historie za svým krajanem Usainem Boltem. Je také spoludržitelem světového rekordu ve štafetě na 4 x 100 metrů.

Yohan Blake (né le dans la paroisse de Saint James) est un athlète jamaïcain, spécialiste des épreuves de sprint. En 2011, lors des Championnats du monde de Daegu, en Corée du Sud, il remporte les épreuves du 100 mètres (le favori Usain Bolt avait été disqualifié pour faux départ) et du relais 4 × 100 mètres, discipline dans laquelle il établit un nouveau record du monde en 37 s 04, aux côtés de Nesta Carter, Michael Frater et Usain Bolt.


Popis.

Kalina Carlesiova je opadavý kulovitý keř dorůstající až 3 metrů výšky. Kůra je šedohnědá. Mladé větévky jsou šedavé a hustě hvězdovitě chlupaté, později olysávající. Listy jsou vstřícné, vejčité až vejčitě oválné, 3 až 10 cm dlouhé, špičaté, na bázi zaoblené až lehce srdčité, s tlustým krátkým řapíkem. Čepel listů je na okraji zoubkatá, na líci matně zelená a řídce chlupatá jednoduchými i hvězdovitými chlupy, na rubu šedozelená a hustě chlupatá. Žilnatina je zpeřená, se 5 až 7 páry postranních žilek. Žilky zpravidla nedosahují špiček zubů. Květy jsou silně vonné, v hustých polokulovitých, 5 až 8 cm širokých vrcholících. Kalich je drobný, zelenavý nebo načervenalý. Koruna je zprvu růžová, později bílá, asi 1,2 cm široká a s korunní trubkou 6 až 10 mm dlouhou. Kvete v dubnu až květnu. Tyčinky jsou dlouhé asi 5 mm, přirůstají v polovině nebo pod polovinou korunní trubky. Čnělka je asi stejně dlouhá jako kalich. Plody jsou modročerné, oválné, asi 1 až 1,4 cm dlouhé.  Druh se vyskytuje v lesích Japonska a Koreje (var. "carlesii") a v Číně v provincii An-chuej (var. "bitchiuense").

Taxonomie.

Občas používaný český název kalina korejská není příliš vhodný vzhledem k existenci kaliny "Viburnum koreanum", která si jej jistě zaslouží více.

Význam.

Kalina Carlesiova je považována za jednu z nejkrásnějších kalin. Do Evropy byla přivezena v roce 1902. Kultivarů není mnoho. 'Aurora' má sytě červená poupata a růžové květy, 'Diana' se posléze odbarvuje až do bíla. Druh je uváděn v několika kultivarech ze sbírek Dendrologické zahrady v Průhonicích, letité keře jsou i v Průhonickém parku poblíž Podzámeckého rybníka.  Mimo původního čistého druhu jsou také pěstováni jeho kříženci. Kalina kulovitá ("Viburnum x carlcephalum") je kříženec s kalinou čínskou ("V. macrocephalum"), vhodný i pro chladnější oblasti. Kalina Burkwoodova ("Viburnum x burkwoodii") je stálezelený kříženec s kalinou užitečnou ("V. utile"). Kalina Juddova ("V. x judii") je vhodná i na zastíněnější stanoviště.

Kalina Carlesiova ("Viburnum carlesii") je opadavý keř pocházející z východní Asie. Vyznačuje se silně vonnými, růžovými nebo bílými květy a je považována za jednu z nejkrásnějších kalin. Je vysazována jako okrasná dřevina.

La viorne de Carles "(Viburnum carlesii)" est un arbuste compact à feuilles caduques, très résistant au gel, pouvant atteindre une hauteur de et une envergure de, originaire de Corée et du Japon.


Pódiová vystoupení.

Apulanta je velmi známá pro svá energická vystoupení. Absolvovali mnohá vystoupení v kostýmech shodných s výzdobou pódia. Příkladem uvádíme koncert z roku 1995 kdy skupina zahrála na playback v Listě, kdy si Toni oblékl dámské spodní prádlo a Tuukka kalhoty z PVC. Roku 1998 vystoupila kapela v soutěži Jyrki Hit Challenge, kde proti sobě bojovali svými hudebními nástroji, oděni pouze v plavkách a pěně na holení. Na turné v roce 2003 a 2004 se vydali v rytířské zbroji. Stejně jako jejich živá vystoupení, může být i vztah s fanoušky popsán jako mimořádný.  Jednou dokonce zahráli cover písně "Blitzkrieg Bop" skupiny Ramones čistě proto, že byli fanouškem požádáni. Seznamy skladeb se při koncertech mění z toho důvodu, že kapela dává možnost svým fanouškům šanci zahrát na přání. Většinou tedy vznikne prostor pro dvě až šest písní, kdy se přání, aby tyto songy byly zahrány, diváci křikem sdělí Tonimu. Obvykle jsou to písně starší, které skupina již tak často živě nehraje. Jeden z fandů z publika měl také příležitost si v přídavku s kapelou zahrát na kytaru. Během turné v zimě roku 2005 rozdával Wirtanen před koncertem v Helsinkách fanouškům zmrzlinu z čistého popudu a slibu, jenž učinil. V létě roku 2006 dovolila Apulanta svému americkému fanouškovi (notoricky známému jako MF Elie), aby pro kapelu pracoval, neboť jak jim vysvětlil, budilo by to dobrý dojem v jeho přihlášce na vysokou školu.  Nejnovější album skupiny z 5. listopadu 2008 (v pořadí již desáté) nese název "Kuutio" (kuinka aurinko voitettiin).

Apulanta je finská rocková hudební skupina, která vznikla v roce 1991, jejíž členové byli v době založení ve věku teenagerů.

Apulanta est un groupe de rock finlandais fondé en 1991. Le groupe commença avec un style proche du ska ou du punk rock, pour ensuite se rapprocher du metal alternatif et du hard rock. Les chansons sont en finnois sauf dans les albums "Apulanta" et "Viper Spank" où les paroles sont en anglais.


Legitimita.

Samozvané řády se odvolávají na tradiční rytířské řády. Za vysoké poplatky přijímají nové členy, udělují jim hodnosti či falešné šlechtické tituly. Jejich charitativní činnost je sporná a často slouží zejména k obohacení hlavních protagonistů falešného řádu. Jejich zvyky, řádové oděvy, heraldika nebo insignie dokonale napodobují tradiční řády, což způsobuje, že někdy se dají velmi těžko rozlišit od pravých řádů. Obvykle jediným účelem založení samozvaného řádu je finanční profit jeho zakladatelů, nebo slouží jako nástroj k uznání vlastní legitimity. Mnozí samozvaní pretendenti trůnu se snaží dokázat, že jsou potomky panovníků království či jiných suverénních státních útvarů, které zanikly již ve středověku. Samozvaných rytířských řádů nebo „státních“ útvarů je ve světě velké množství a jsou co do počtu velmi hojné v USA, na území Evropy je jejich počet vysoký zejména v Itálii. Lze říci, že těchto organizaci jsou desítky, blížící se počtem k číslu 200. Tyto organizace si vzájemně uznávají svou "suverenitu a legitimitu", šlechtické či akademické tituly a hodnosti, čímž si v podstatě mezinárodně (můžeme říci, že "působí" na každém kontinentu, včetně Antarktidy) potvrzují svou legitimitu, platnou však pouze v jejich kruzích, maximálně u pochybných revolučních vlád, samozvaných církví či vojenských junt rozvojových zemí.  Standardním postupem dokazování uznání takových spolků oficiálními státními útvary či církví je zveřejňování korespondence (např. na webových stránkách organizace), kterou vedou lídři samozvaných řádů s oficiálními hlavami států (nejčastěji monarchií). Jde o různé blahopřání k svátkům či výročím. Oficiální kanceláře pak ve smyslu pravidel korespondence adresáty dopisu titulují tak, jak se sami v dopise podepíší, resp. oslovují je jejich tituly, které mají uvedené na hlavičkových papírech a obálkách. Toto pak může budit dojem oficiálního uznání samozvané organizace, nebo jejího lídra a jeho titulů (šlechtických). Dalším prostředkem dokazujícím uznání je společná fotografie s příslušníkem oficiální a uznané královské rodiny z nějaké společenské akce, na kterou má přístup širší veřejnost. Velmi často jsou pro tyto účely zneužívány generální audience u papeže a následné fotografie s hlavou katolické církve. Také získání konkrétního katolického biskupa jako člena či duchovního převora samozvaného řádu budí dojem serióznosti a uznání té které samozvané organizace katolickou církví. Samozvané rytířské řády a jejich zastoupení na území České republiky nepřesáhly počtem číslo 10, mnohé z nich i vznikly na území České republiky.

Známé samozvané řády.

Samozvané řády Maltézských rytířů.

Řád Maltézských rytířů napodobuje přibližně 20 organizaci. Tyto organizace vydávají i falešné diplomatické pasy. Napodobovatelé Maltézského řádu působí v Česku i na Slovensku a oficiální, tradiční řád se od jejich činnosti distancuje. Výběr z některých samozvaných organizaci, které o sobě prohlašují, že jsou Řádem Maltézských rytířů:

Samozvané řády svatého Lazara.

Situace kolem Řádu svatého Lazara je v současnosti značně komplikovaná. Existuje řada organizací, které o sobě prohlašují, že jsou tradičním řádem. Nicméně ještě existuje řada dalších napodobenin Řádu sv. Lazara, které se začaly objevovat od počátku 20. století. Pracují ilegálně a udělují různé tituly:

Jiné samozvané organizace.

Kromě samozvaných rytířských řádů existují organizace, udělující falešné šlechtické tituly a záslužná vyznamenání, které neuznávají žádné jiné státy a obvykle si je uznávají pouze podobné organizace navzájem. Mezi takové organizace lze zařadit:

Samozvaný rytířský řád (anglicky self-styled order, francouzsky "ordre de fantaisie") je organizace, která se sama vydává za rytířský řád, ačkoliv jím podle mezinárodního práva není. Toto označení samo o sobě neznamená, že takováto organizace byla založena za účelem podvodu. Některé samozvané rytířské řády byly založeny za účelem obohacení se zakladatele, jiné jsou skutečnými dobročinnými organizacemi.

Un ordre de fantaisie (ou « pseudo-ordre » ou « contre-ordre ») est un ordre se donnant toutes les apparences d'un ordre de chevalerie ou même d'un ordre honorifique sans être ni l'un ni l'autre.


Příprava.

Zprostředkování celého šetření je poměrně náročný úkon. Například přípravy pro realizaci cyklu pro rok 2018 započaly již v roce 2015. V tento čas byly tvořeny první koncepce a návrhy. V následujících dvou letech proběhla nejen korektura koncepčního rámce, ale rovněž byly úlohy upravovány do vhodných forem. Zároveň začal proces tvorby patřičných manuálů, scénářů a formulářů. V březnu a dubnu 2017 proběhlo pilotní šetření na vybraných školách, jehož výsledky byly v následujících měsících využity k finalizování metodologie pro hladký průběh hlavního výzkumu.

Participace.

Participace na výzkumu meziročně roste. Při jeho prvním provedení se zúčastnilo přes 250 000 studentů z 28 zemí OECD a 4 nečlenských zemí (Rusko, Litva, Brazílie, Lichtenštejnsko). Postupně se začaly další přidávat. V České republice se podílelo zhruba 10 000 studentů napříč 250 školami. V roce 2012 účast již dosahovala více než 500 000 žáků v rámci 65 členských i nečlenských zemích OECD. Posledního šetření konaném během roku 2018 se zúčastnilo kolem 710 000 žáků ve věku 15 let napříč 79 zeměmi.

Charakteristika jednotlivých okruhů.

Čtenářská gramotnost.

Čtenářská gramotnost bývá definována jakožto jedincova schopnost porozumět, používat, hodnotit, reflektovat na texty za účelem dosahování vytýčených cílů, rozvoje svých znalostí či potenciálu a zároveň podílení se na chodu společnosti. Bývá testována schopnost jednotlivých studentů vyhledávat a vybírat relevantní informace. Rovněž texty bývají hodnoceny na základě kvality a věrohodnosti.

Matematická gramotnost.

Matematická gramotnost je vymezena jakožto jedincova schopnost formulovat, porozumět a používat rozličných matematických konceptů a procedur napříč jejich využitím v rámci mnoha odlišných kontextů.

Přírodovědná gramotnost.

Přírodovědná gramotnost bývá vytyčována jakožto schopnost potýkat se vědou souvisejícími problémy. V kontextu výzkumu PISA jsou tyto problémy vztahovány nejen k osobní či lokální úrovni. Týkají se rovněž těch na národní či mezinárodní. Toto platí jak pro současné, tak je využíváno těch z minulosti. Žáci by měli znát a být schopni porozumět a vysvětlovat rozličná vědecká fakta či koncepty.

Podobá testování.

Ve svých dřívějších podobách bylo testování prováděno v papírové formě. Od roku 2015 je hlavním způsobem testování uskutečňováno s pomocí počítačů. Některé země však i při šetření pořádaném v roce 2018 zvolily netestovat své žáky v elektronické podobě. Tyto nástroje však zahrnovaly pouze součásti již dříve využívané. Nové oddíly testování byly dostupné pouze počítačovém dotazování. Testy byly rozděleny do 4 úseků, z čehož každý trval 30 minut. Bylo použita kombinace otevřených i uzavřených otázek. Následoval ještě další dotazník, na jehož vyplnění měli žáci zhruba 35 minut. Jehož cílem bylo zjistit informace o zázemí jednotlivých studentů a jejich zkušenostech se školou. Rovněž byly distribuovány dotazníky pro ředitele škol snažící se objasnit školní systém a prostředí. Některé ze zemí se rovněž rozhodli pro aplikaci volitelných dotazníků pro rodiče či učitele.

Výstupy.

Jak bylo popsáno výše, PISA se v každém cyklu více zaměřuje na jednu vybraných tématik. Důsledná analýza všech třech hlavních oblastí je tedy dostupná každých devět let. Analýza trendů je k dispozici každé tři roky. Celkově PISA poskytuje tři typy výstupů. Prvním jsou indikátory poukazující na znalosti a schopnosti studentů. Druhými jsou indikátory ukazující souvislost mezi schopnostmi žáků a různorodými demografickými, sociálními, ekonomickými i vzdělávacími proměnnými. Posledním typem výstupů jsou indikátory zaměřující se na proměny trendů.  Výsledky projektu PISA se postupem času stávají jedním z faktorů, jenž v mnohých zemí, které se na výzkumu podílejí, ovlivňuje proces vytváření vzdělávací politiky. PISA bývá pojímán jakožto nástroj, dle něhož lze měřit kvalitu školského systému. Rovněž se objevují názory, že toto šetření může pomoci lépe definovat problémy, které se v tomto systému objevují. Některá data ukazují, že tento výzkum pomáhá budovat globální standarty pro zhodnocení a rozvoj vzdělávacích systémů.

Projekt PISA (zkratka pro Programme for International Student Assessment) je mezinárodní výzkum pořádaný Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj. Šetření se poprvé uskutečnilo v roce 2000. Je prováděno každé tři roky s tím, že každá iterace pokládá větší důraz na jednu ze zvolených oblastí. Jeho cílem je zjišťování úrovně v rámci čtenářské, matematické i přírodovědné gramotnosti mezi žáky ve věku 15 let. Na základě těchto údajů panuje snaha zachytit míru, do jaké si v rozdílných zemích světa žáci u konce povinné školní docházky osvojili patřičné schopnosti pro zapojení do společnosti. Prostřednictvím vyplynulých výsledků se snaží tvůrci vzdělávacích politik zachytit klady a zápory jednotlivých vzdělávacích systémů a zlepšit je. Jednou ze stěžejních charakteristik, která projekt PISA odlišuje od dříve prováděných výzkumů, je jeho zaměření na znalosti využitelné v pracovním, osobním či občanském životě. Všechna předchozí mezinárodní šetření se hlavně zabývala tím, jak jsou žáci schopni zvládat školní učivo. V České republice je výzkum pořádán prostřednictvím České školní inspekce.

Le Programme international pour le suivi des acquis des élèves, souvent désigné par l'acronymie Pisa (de l'anglais ), est un ensemble d'études menées par l'Organisation de coopération et de développement économiques (OCDE), et visant à mesurer les performances des systèmes éducatifs des pays membres et non membres. Les enquêtes sont menées tous les trois ans auprès de jeunes de 15 ans dans les 36 pays membres de l'OCDE ainsi que dans de nombreux pays partenaires et aboutissent à un classement dit « classement Pisa ».


Popis.

Zástupci čeledi tupelovité jsou opadavé nebo stálezelené keře a stromy. Listy jsou jednoduché, střídavé nebo vstřícné, tenké nebo kožovité, řapíkaté, bez palistů, se zpeřenou žilnatinou. Květy jsou jedno nebo oboupohlavné, pravidelné, čtyř nebo pětičetné, uspořádané v hlávkách, hroznech, okolících, latách nebo vrcholících, případně jednotlivé. Kalich je srostlý, zakončený zoubky nebo laloky. Korunní lístky jsou volné, u některých zástupců koruna chybí. Tyčinek je různý počet (od 4 po 10 nebo i více). Semeník je spodní a obsahuje 1 až 8 komůrek. V každé komůrce je jediné vajíčko. Plodem je tvrdá nebo dužnatá peckovice. Počet semen odpovídá počtu plodolistů.

Rozšíření.

Čeleď tupelovité zahrnuje v současném pojetí 37 druhů v 5 rodech. Je rozšířena v temperátní i tropické Asii a Severní a Střední Americe. Největší rod je "Mastixia", rozšířený v počtu 25 druhů v Asii od Indie a Číny po Tichomoří. Rod tupela ("Nyssa") zahrnuje 12 druhů a jako jediný se vyskytuje i v Americe.

Taxonomie.

Stávající pojetí čeledi "Nyssaceae" se objevilo v systému APG IV, vydaném v roce 2016. V předchozích verzích systému APG byly všechny rody této čeledi řazeny do široce pojaté čeledi "Cornaceae". Výsledky molekulárních studií však ukazují, že navzdory morfologické podobnosti není takto široce pojatá čeleď "Cornaceae" monofyletická a zástupci "Nyssaceae" jsou příbuznější čeledím "Hydrangeaceae" a "Loasaceae" než "Cornaceae".

Význam.

Davidie listenová je v České republice pěstována jako okrasný strom. Je nápadná zejména svými velkými, bílými, toulcovitými květenstvími. Občas se pěstuje také tupela lesní, severoamerický druh vyznačující se nápadným červeným podzimním zbarvením.

Přehled rodů.

"Camptotheca", "Davidia", "Diplopanax", "Mastixia", "Nyssa"

Tupelovité ("Nyssaceae") je čeleď vyšších dvouděložných rostlin z řádu dřínotvaré. Jsou to keře a stromy s jednoduchými listy a čtyř nebo pětičetnými květy v různorodých květenstvích. Plodem je peckovice. Čeleď zahrnuje 37 druhů v 5 rodech. Je rozšířena zejména v Asii, několik druhů rodu tupela roste i v Americe.

La famille des Nyssacées regroupe des plantes de l'ordre des "Cornales", proche des "Cornaceae". Pour la, cette famille est optionnelle, pouvant être incorporée aux "Cornaceae". La famille comprend 22 espèces réparties en 5 genres :


Historie.

Po britském Alpine Clubu je Rakouský alpský spolek druhou nejstarší organizací svého druhu na světě. Ustavující schůze Rakouského alpského spolku/Oesterreichischer Alpenverein (OeAV) se konala 9. listopadu 1862 v Zeleném sále Vědecké akademie/Akademie der Wissenschaften ve Vídni. Na založení spolku se významně podíleli studenti Paul Grohmann, Edmund von Mojsisovics a Guido von Sommaruga.  V roce 1869 založili v Mnichově němečtí a rakouští horolezci Německý alpský spolek/Deutscher Alpenverein (DAV). Pojem «německý» v té době v sobě zahrnoval německy mluvící oblasti střední Evropy a «německými Alpami» byly myšleny Východní Alpy. DAV nepůsobil centralizovaně. Od severního Německa až po Jadran fungovala spousta samostatných spolků, které měly na starosti alpské pracovní oblasti, kde stavěly turistické chaty a cesty, školily horské vůdce a podporovaly místní horské obyvatelstvo. Ustanovující shromáždění 6. sekce DAV se konalo 19. května v 1870 v Praze.  Rychlý rozvoj a úspěchy DAV brzy vedly ke sloučení obou alpských spolků. V roce 1873 oba spolky založily Německý a rakouský alpský spolek/Deutscher und Oesterreichischer Alpenverein (DuÖAV). OeAV se společně s Vídeňskou sekcí/Sektion Wien DAV stal novou sekcí Austria Německého a rakouského alpského spolku /Sektion Austria DuÖAV. Centrální spolková kancelář s výborem putovala po celém společném území. Až do první světové války vzniklo téměř 400 sekcí s 319 horskými chatami.

Meziválečné období.

Po rozpadu monarchie ztratily sekce spoustu chat v Jižním Tyrolsku a po vzniku Československa se musely od své mateřské organizace distancovat i německé sekce na území nového státu. Nově ustavené alpské spolky na území Československa se sdružovaly od 7. března 1920 ve Svazu německých alpských spolků v Československu/Verband der Deutschen Alpenvereine in der Tschechoslowakei (VDAV) se sídlem v Teplicích. Prvním předsedou byl zvolen Peter Kotter.  Zejména v prvních letech po první světové válce se začaly projevovat ve spolku xenofobní a antisemitské tendence. I když byla ze strany centrálního výboru ponechána k přijetí árijského odstavce a k pozměnění stanov sekcím volná ruka, většina sekcí jej v Rakousku přijala. Nově založená sekce židovských a liberálních členů Donauland se stala terčem útoků ze strany antisemitské členské základny. V roce 1924 se centrální výbor dohodl na kompromisu. Sekce Donauland byla z DuÖAV vyloučena s tím, že antisemitisté přestanou se svými útoky. Situace se zhoršila i ve vztahu ke spolku Naturfreunde/Přátelé přírody. V roce 1933/34 rozpustila nacistická vláda v Německu a austrofašistická vláda s levicovým blokem v Rakousku i spolek Naturfreunde. Sekce alpského spolku ale odmítaly přijmout jejich zabavený majetek, který jim vláda nabídla.

Druhá světová válka.

Po připojení Rakouska k Německé říši v roce 1938 se následnickou organizací stal Německý alpský spolek (DAV) fungující pod Národně-socialistickým říšským svazem pro tělesnou výchovu/Nationalsozialistischer Reichsbund für Leibesübungen (NSRL), který zastřešovala organizace NSDAP. Na podzim roku 1938 bylo k němu připojeno i 17 sekcí Alpského spolku z československého pohraničí (Sudet). Sídlem rakouské sekce zůstal Innsbruck. Všechny malé alpské spolky i s elitním Rakouským alpským klubem/Österreichischer Alpenklub (ÖAK) byly zrušeny nebo se z nich staly samostatné sekce pod DAV. Předsedou byl zvolen rakouský zemský kancléř Arthur Seyß-Inquart, přesvědčený národní socialista a antisemita.

Poválečná historie.

Po druhé světové válce si prošly rakouské alpské spolky obtížnou cestou vyjasňování právních vztahů a vymáháním majetku pře Ústavní soud (Verfassungsgerichtshof). Některé sekce byly uznány a některé musely být znovu založeny. Od roku 1951 přijal spolek svůj původní název Oesterreichischer Alpenverein. Horské chaty bývalých sekcí pod Německým říšským alpským spolkem byly svěřeny nezávislému správci a teprve po podepsání Rakouské státní smlouvy o znovuobnovení rakouské suverenity a demokracie mohly přejít do majetku původních sekcí DAV. Životní poměry v zemi se postupně normalizovaly, Rakousko zažívalo v 60. letech 20. století rozmach ekonomiky a se zájmem obyvatelstva o trávení dovolené a volného času se rozvíjela nejen činnost Rakouského alpského spolku, ale stoupla i členská základna. Spřátelené spolky ÖAV, DAV a AVS (Alpenverein Südtirol) začaly společně spolupracovat. Vedení Rakouského alpského spolku sídlí v Innsbrucku. V roce 2012 oslavil spolek 150 let od svého založení.

Horolezecké vesničky/Bergsteigerdörfer.

Projekt Bergsteigerdörfer/Horolezecké vesničky iniciovali v roce 2008 Oesterreichischer Alpenverein, Alpenkonvention/Alpská konvence a starostové rakouských obcí s původní zachovanou kulturou. Cílem projektu je zachovat historii i přírodní krásy zapojených lokalit pro budoucí generace. V alpských vesničkách, které stály při zrodu alpinismu, nedojde díky takovému projektu k výstavbě rozlehlých hotelových komplexů či velkých lyžařských center s lanovkami. Do projektu se zapojilo 20 vesniček z Rakouska a dvě z Bavorska: Ramsau bei Berchtesgaden (Berchtesgádenské Alpy/NP Nationalpark Berchtesgaden) a Hinterstein (Oberallgäu).

Výhody členství ve spolku.

Členství v Rakouském alpském spolku má pro sportovce i turisty mnoho výhod:  Úplný výpis výhod lze nalézt na stránkách OeAV.

Získání členství pro občany ČR.

Občané ČR se mohou stát členy Rakouského alpského spolku. Mají pak nárok na stejné služby jako členové z Rakouska. Některé české cestovní kanceláře zprostředkovávají za poplatek členství v Rakouském alpském spolku. Podrobnější informace lze nalézt na českých stránkách OeAV www.alpenverein.cz, www.oeav.cz, www.edelweiss.cz a dalších.

Oesterreichischer Alpenverein (zkratka ÖAV n. OeAV), v překladu „Rakouský alpský spolek“ je největší rakouská horolezecká zájmová organizace. Sídlo Rakouského alpského spolku je v Innsbrucku. Spolek se skládá z 195 právně samostatných sekcí (s 236 horskými chatami a přibližně 26 000 km turistickými a horskými cestami) sdružujících přes 470 000 členů (stav leden 2013). Prezidentem byl v roce 2013 zvolen rakouský právník a dlouholetý spolkový funkcionář Andreas Ermacora (* 23. červen 1960, Innsbruck).

Le Club alpin autrichien — ou Association alpine autrichienne (en ) — est un club alpin qui comptait en 2018, répartis dans 196 sections. Il s'agit de la plus grande organisation d'alpinisme en Autriche. Elle est responsable de la gestion et de l'entretien de quelques de montagne en Autriche et dans les pays environnants. Elle entretient de sentiers et publie des cartes détaillées des régions montagneuses en Autriche. Une grande partie de ce travail est réalisée par les de l'association.


Život a dílo.

Grundig zprvu dokončil učňovství jako dekorativní malíř u svého otce. V letech 1915 až 1919 studoval v Drážďanech, poté od roku 1920 do roku 1921 na místní umělecké škole pod vedením Maxe Freye. V roce 1922 nastoupil na Akademii výtvarných umění, kde studoval až do roku 1927 u Otty Gussmanna a Otty Hettnera. Jeho umělecká díla byla silně ovlivněna díly Otty Dixe. Stal se politicky aktivním a v roce 1926 vstoupil do KPD. V roce 1928 se oženil s malířkou Leou Langerovou, se kterou byl v roce 1929 jedním ze zakládajících členů Drážďanské asociace revolučních umělců. Jeho práce se změnila z nového objektivního mladého umělce na zástupce empaticky proletářsko-revolučního umění. V roce 1932 se v Moskvě zúčastnil výstavy "Revoluční umění v zemích kapitalismu".  Po zabavení moci Národními socialisty v roce 1934 dostal Grundig zákaz profesionální tvorby. Avšak navzdory zákazu pokračoval ve své umělecké práci. Od roku 1934 do roku 1939 vytvořil lept epizody "Zvířata a muži". V letech 1935 až 1938 vytvořil triptych "Tisíciletá říše", umístěné ve sbírkách muzea Albertina v Drážďanech. Jeho práce používaly realisticky-expresivní zastoupení a měly silné politické reference. Vzhledem k tomu, že Grundigova díla byla v očích vládců považována za "degenerovanou", byla jeho díla v červenci 1937 hanobena na nacistické propagandistické výstavě Entartete Kunst a osm jeho děl bylo zabaveno.  V roce 1940 byl Grundig internován v koncentračním táboře Sachsenhausen. Později velel bataliónu trestanců německého Wehrmachtu a podílel se tak PRŮBĚHU druhé světové války. V roce 1944 přešel k sovětské Rudé armádě. Po skončení druhé světové války se v roce 1946 vrátil do Drážďan a stal se profesorem a rektorem na Drážďanské akademii výtvarných umění. V roce 1948 se musel ze zdravotních důvodů znovu vzdát svých funkcí. V letech 1955 a 1956 napsal autobiografický román "Zwischen Karneval und Aschermittwoch" ("Mezi karnevalem a Popeleční středou"). V poválečném období byl Grundig přivlastněn kulturní politikou SED, která ho propagovala jako „hrdinu protifašistického odporu“.  Jeho díla patří mezi základní díla realistického německého umění ve 20. století. Hrob Hanse Grundiga se nachází na hřbitově Heidefriedhof v Drážďanech.

Hans Grundig (19. února 1901 Drážďany – 11. září 1958 Berlín) byl německý malíř a grafický designér. V roce 1937 byla jeho díla spolu s mnoha dalšími vystavena na výstavě "Entartete Kunst" v Mnichově. V roce 1958 byl oceněn Cenou Heinricha Manna.

Hans Grundig (Dresde,, 1901 - Dresde, ) est un peintre et dessinateur allemand associé à la Nouvelle Objectivité. Mari de Lea Grundig.


Děj.

Sue Sylvester, trenérka mezinárodně uznávaných roztleskávaček ze střední školy Williama McKinleyho informuje Willa Schuestera, že jeho sbor musí mít minimálně dvanáct členů, aby se mohl zúčastnit regionálního kola. Will se rozhodne, že se New Directions předvedou na školním shromáždění, aby sbor získal nové členy. Členové sboru odmítají na shromáždění písničku „Le Freak“ od Chica a tak Will navrhne kompromis, aby předvedli „Gold Digger“ od Kanyeho Westa. Rachel je zamilovaná do Finna a proto se rozhodne ke vstupu do celibátního klubu, který navštěvuje i Finnova přítelkyně, hlavní roztleskávačka Quinn Fabray. Rachel brzy zjistí, že celibátní klub je místo, kde se dospívající snaží získat co nejvíce blízko k sobě jak to jde, ale bez jakékoliv sexuální aktivity. Quinn a další členové klubu se snaží seznámit s Rachel, ona je ale sama sebou a snaží se hlavně zapůsobit na Finna. Rachel také svolá tajnou schůzku členů sboru, aby jejich vystoupení na shromáždění tajně změnili na píseň „Push It“ od Salt-n-Pepa, se slovy, aby dali divákům, to co chtějí (sex). Studenti píseň vřele přijmou, ale ředitel Figgins (Iqbal Theba) je poté nestále zaplavován stížnostmi od rodičů studentů a vydá seznam schválených písní (většinou s náboženskou tematikou), na které New Directions mohou v budoucnosti vystupovat. Will se velice rozzlobí za Rachel, za to co udělala, a když Quinn, Santana (Naya Rivera) a Brittany (Heather Morris) úspěšně absolvují konkurz do sboru s písní „I Say a Little Prayer“, tak Will udělí Quinn sólo v písni „Don't Stop Believin'“, které původně zpívala Rachel. Sue později sdělí Quinn, aby se pokusila zničit sbor zvnitřku.  Doma je Will pod tlakem své ženy Terri, aby si našel druhou práci, aby se mohli ještě před narozením dítěte nastěhovat do nového domova. Začne tedy ve škole pracovat ještě jako školník a stráví několik romantických chvil se školní poradkyní Emmou. Fotbalový trenér Ken Tanaka (Patrick Gallagher) je pozoruje a později varuje Emmu, že bude jen Willova záložní holka. Když se jí Will pak zeptá, jestli by s ním šla zase po škole, Emma ho odmítá a řekne mu, že bude mít rande s Kenem. Terri objeví, že ve skutečnosti měla jen hysterické těhotenství a ve skutečnosti těhotná není, ale nemůže se přes to přenést a přiznat to Willovi, a tak mu zalže, že čeká syna. Řekne Willovi, aby přestal pracovat jako školník a nabídne, že by mohla svůj pokoj použít jako pokoj pro miminko, takže se nemusí stěhovat. Po soukromé zkoušce se Finn a Rachel políbí a Finn je poté ohromen zkušeností předčasné ejakulace. Ztrapněný odchází a řekne Rachel, aby zapomněla, co se stalo a že se vrací ke Quinn. Epizoda končí, když smutná Rachel zpívá „Take A Bow“ od Rihanny spolu s Mercedes (Amber Riley) a Tinou (Jenna Ushkowitz) jako doprovodem.

Natáčení.

První veřejné promítání epizody proběhlo v červenci na Comic Conu na panelu "Glee".  Vedlejší role, které se objeví v této epizodě hrají Patrick Gallagher jako fotbalový trenér Ken Tanaka, Iqbal Theba jako ředitel Figgins, Jennifer Aspen jako Terrina sestra Kendra Giardi, Romy Rosemont jako Finnova matka Carole Hudson, Ken Choi jako Terrin gynekolog doktor Wu a Naya Rivera a Heather Morris jako nové členky sboru Santana Lopez a Brittany. Valorie Hubbard v epizodě hostuje jako Peggy.

Skandál (v anglickém originále Showmance) je druhá epizoda amerického televizního seriálu "Glee". Epizoda měla premiéru na televizním kanálu Fox dne 9. září 2009. Scénář epizody napsali tvůrci seriálu Ryan Murphy, Brad Falchuk a Ian Brennan a režie se ujal Murphy. V epizodě je hlavním tématem snaha o přijetí nových tváří do sboru, když členové New Directions vystupují ve školním shromáždění s písničkou „Push It“ od Salt-n-Pepa.

Tout le monde adore le disco est le second épisode de la série télévisée américaine "Glee". L’épisode est diffusé pour la première fois le 9 septembre 2009 sur la chaîne "Fox". Le scénario est écrit par les cocréateurs de la série Ryan Murphy, Brad Falchuk ainsi que Ian Brennan et est aussi réalisé par Murphy. L’épisode raconte la tentative du glee club pour recruter de nouveaux membres grâce à une interprétation d'une chanson de Salt-N-Pepa, "Push It", lors d’un spectacle organisé dans leur école. Il traite également du triangle amoureux régnant entre Rachel (Lea Michele), Finn (Cory Monteith) et Quinn (Dianna Agron) et de celui concernant Emma (Jayma Mays), Will (Matthew Morrison) et Terri (Jessalyn Gilsig) ainsi que des conspirations envers le glee club faites par l’antagoniste, Sue Sylvester (Jane Lynch).


Děj.

Trenérka Sue Sylvester a její roztleskávačky připravují velkou poctu Madonně. Sue pokračuje ve vydírání ředitele Figginse (Iqbal Theba) z "Hell-O", aby mohla celý den po chodbách školy pouštět Madonnu. Vedoucí sboru, Will Schuester zaslechne dívky se sboru, jak si povídají o potížích, které mají ve vztazích a v životě. Rachel (Lea Michele) žádá ostatní dívky o radu, co má dělat, když ji její přítel tlačil k sexu, zatímco Tina (Jenna Ushkowitz) jim řekne, že Artie (Kevin McHale) ji požádal, aby začala nosit více odhalující oblečení, když chce být s ním. Když Will uvidí vystoupení roztleskávaček na "Ray of Light", inspiruje se a ve sboru navrhne úkol v podobě písně od Madonny, aby si dívky vyrovnali své postavení. Mužští členové sboru (kromě Kurta) z toho nejsou moc nadšení, dokonce ani po vystoupení dívek na píseň "Express Yourself". Jako kapitáni klubu předvedou Rachel a Finn (Cory Monteith) mash-up písní "Borderline" a "Open Your Heart".  Když se Will vysměje Suinu smyslu pro módu, nabídnou ji členové sboru Kurt (Chris Colfer) a Mercedes (Amber Riley) pomoc a společně natočí video na Madonnino "Vogue". Výchovná poradkyně Emma Pillsbury (Jayma Mays) je inspirována Madonniným příkladem a sdělí Willovi, že s ním ten večer hodlá ztratit panenství. Santana (Naya Rivera) nabízí Finnovi, že ho zbaví panictví a Rachel a její přítel Jesse St. James (Jonathan Groff) se také rozhodnou mít sex; tak z toho vzniká sekvence snu všech třech párů na píseň "Like a Virgin". Nakonec to však Rachel a Emma vzdají, ale Finn má sex se Santanou. Později to skrývá před Rachel a dojde k závěru, že sex v ten večer byl nesmyslný; v kontrastu Rachel, která Finnovi také zalže a řekne, že sex už měla a že to nebyl žádný velký problém.  Jesse přechází do střední školy Williama McKinleyho a opouští svůj konkurenční sbor Vocal Adrenaline a připojení se k New Directions, takže s Rachel můžou už otevřeně chodit. Ve sboru se po jeho přijetí rozšíří pochybnosti, že to bude mít za následek menší sóla a že Jesse může být špion svého bývalého klubu. Kurt a Mercedes se přidávají k roztleskávačkám a spolu s nimi vystupují na školním shromáždění při písni "4 Minutes". Řeknou Willovi, že byli oba nešťastní, protože nedostávali žádná sóla a že budou v obou- ve sboru i u roztleskávaček. Chlapci zpívají "What It Feels Like for a Girl" a rozhodnou se, že budou k dívkám chovat lépe. Artie se omluví Tině za své misogynní chování a políbí se. Epizoda končí, když Finn přivítá Jesseho do New Directions a slíbí, že nechá Rachel a nebude zasahovat do jejich vztahu, přestože mezi nimi ještě city jsou. Celý sbor zpívá spolu s velkým gospelovým sborem píseň "Like a Prayer", kde mají sólo také Kurt a Mercedes.

Natáčení.

V roce 2009 udělila Madonna "Glee" práva k využití všech jejích písní a producenti plánovali epizodu, kde by se objevily jen její písničky. Autor "Glee", Ryan Murphy s Madonnou pracoval již v minulosti a přál si vyrobit epizodu, která by byla její hudební poctou a vzdala jí hold. Madonna s tím souhlasila a spolupracovala „všemi různými způsoby“. Epizoda se natáčela v lednu 2010. Jane Lynch zpívala Madonninu píseň Vogue, což bylo její první pěvecké vystoupení v seriálu. Zkoušky začaly v prosinci 2009. Videoklip byl natočen černobíle a všichni účinkující, kteří ve videoklipu hráli se museli pořád dívat na originální video. Lynch také v této epizodě nosí špičatou podprsenku, která představuje Madonninu image.  Předtím, než byl zveřejněn seznam skladem epizody, Morrison doufal, že jeho postava bude zpívat „Like A Virgin“ s vírou, že se to bude hodit k jeho vztahu se školní poradkyní Emmou Pilsbury. William Keck později potvrdil, že Emma se bude na této písni podílet a Mays souhlasila s písní se slovy, že píseň je „velmi vhodná a montážní“ pro její postavu.  "" je EP, které obsahuje studio nahrávky písní, které se objevily v epizodě. Vyšlo 20. dubna 2010. Tracklist obsahuje písně "Express Yourself", mashup z písní "Borderline" a "Open Your Heart", "Vogue", "Like A Virgin", "4 Minutes", "What it Feels Like for a Girl", a "Like a Prayer". iTunes edice obsahuje také skladbu "Burning Up", která v epizodě nezazněla. Přestože je nenazpívali členové obsazení, tak se v epizodě také objevili Madonniny písně "Ray of Light", "Burning Up", "Justify My Love" a "Frozen" a byly využity jako hudební pozadí do epizody. Všechny písně na EP kromě bonusu byly také vydány jako singly a zveřejněny k digitálnímu stahování. V první týden vydání se album umístilo na prvním místě Billboard 200 s prodanými 98 000 kopiemi.

Síla Madonny (v anglickém originále The Power of Madonna) je patnáctá epizoda amerického televizního seriálu "Glee". Epizoda měla premiéru na kanálu Fox 20. dubna 2010. Když trenérka roztleskávaček Sue Sylvester (Jane Lynch) vyžaduje, aby se hudba Madonny hrála po celé školní budově, vedoucí sboru Will Schuester (Matthew Morrison) zadává sboru jako úkol si připravit Madonninu píseň a doufá, že povzbudí členky klubu. Epizodu "The Power of Madonna" napsal a režíroval autor "Glee", Ryan Murphy a složil ji jako hudební poctu Madonně. V epizodě zazní osm cover verzí jejích písní. K epizodě vyšlo také samostatné album s názvem "", které obsahuje studiové nahrávky písní, které zazněly v epizodě a vyšlo v Americe 20. dubna 2010.

La Puissance de Madonna ("The Power of Madonna" dans la série américaine) est le quinzième épisode de la série télévisée "Glee". Il est diffusé sur la chaîne Fox pour la première fois le. Lorsque Sue Sylvester (Jane Lynch) demande que des chansons de Madonna soient diffusées pendant les intercours, Will Schuester (Matthew Morrison) affecte un thème sur Madonna dans son club afin d'habiliter les membres féminins du groupe. "La Puissance de Madonna" a été créé et réalisé par Ryan Murphy et est un hommage envers Madonna, dans lequel les personnages reprennent huit de ses chansons. La chanteuse à accorder à "Glee" le droit de reprendre sa musique. Le jour de la diffusion de l'épisode, l'album "" sort dans les bacs.


Život.

Byl synem písaře knihovny (Bibliothekskriptor) Josefa Hanslika (1785–??) a jeho manželky Karoliny (1796–??), nejstarší z pěti sourozenců.  Přestože vystudoval práva, začal se záhy, už v polovině 40. let 19. století v Praze, věnovat hudební kritice a dějinám hudby. Od roku 1852 působil trvale ve Vídni, kde se stal vůbec prvním profesorem v oboru dějin hudby na tamní univerzitě (1861). Své hudební kritiky a fejetony publikoval v největších vídeňských listech své doby, ve "Wiener Zeitung", "Presse" a "Neue Freie Presse".  Svým prosazováním pohledu na hudbu jako na absolutní umění, které nenese konkrétní významy a jeho krása nespočívá v ničem mimo hudbu samotnou (absolutní hudba), se postavil do přímého protikladu k názorům Richarda Wagnera, který byl protagonistou tzv. programní hudby.

Dílo.

Největší ohlas měla jeho habilitační práce, stať "O hudebním krásnu" () z roku 1854. V ní se vyslovil proti programní hudbě a na obranu absolutní hudby.  Rozsáhlé badatelské úsilí stojí za dvojsvazkovými "Dějinami koncertního života ve Vídni" (, 1869–70) a devítisvazkovým dílem "Moderní opera" (, 1875–1900). V roce 1894 vyšly v Berlíně jeho vzpomínky "".  Do češtiny byl přeložen jeho spisek "O hudebním krásnu" (přel. Jaroslav Střítecký, vyd. 1973). V roce 1992 vyšel výběr z jeho pamětí, fejetonů a kritik v překladu Jitky Ludvové pod titulem "Dokonalý antiwagnerián".  Jeho hudební dílo je skromné a obsahuje dvě písně na české texty "Český houslista" a "Milostná píseň pod Vyšehradem".

Eduard Hanslick a Antonín Dvořák.

Eduard Hanslick zasáhl významným způsobem do skladatelské dráhy Antonína Dvořáka. V roce 1877 informoval Dvořáka, že jeho dílo přilákalo pozornost tehdy výrazné osobnosti hudebního romantismu, skladatele Johannese Brahmse, který jej posléze doporučil berlínskému nakladateli hudebních děl Fritzi Simrockovi. Dvořák pak pro Simrocka v roce 1878 napsal první řadu svých "Slovanských tanců" a získal za ni velmi pozitivní kritiku, a to i od Hanslicka samotného.

Eduard Hanslick, příjmení psáno též Hanslik (11. září 1825, Praha – 6. srpna 1904, Baden u Vídně), byl rakouský hudební kritik českého původu. Měl zásadní význam pro hudební estetiku.

Eduard Hanslick est un écrivain autrichien originaire de Bohême, sans doute le critique musical le plus influent du. Il est né le à Prague et mort le à Baden (Autriche).


Příběh.

Kolik podob má zoufalství a strast. Radost plodí žal. Vzpomínka na minulost přináší muka nebo se úzkosti, jež prožíváme, zrodily z rozkoší, které jsme mohli prožívat.  Vypravěč Egeus, muž s chatrným zdravím a sužovaný zvláštní obsesí hovoří o svých vzpomínkách. Mládí proležel v knihách a prosnil, budoval kolem sebe paláce fantazie a realita na něj působila jako přelud. Dokud nenastal zlom v jeho životě.  Egeovu sestřenici Berenici, vitální čilou dívku překypující svěžestí, objekt Egeových představ postihne zákeřná psychická choroba. Často prodělává padoucnici zakončenou transem. U Egea se vyvine zvláštní druh maniacké posedlosti podobné katalepsii, chorobná citlivost ústící v mnohahodinové zaměření se na detail. Během tohoto chronického soustředění dokáže probloumat v úvahách nad stínem dopadajícím na podlahu, probdít noc s pohledem upřeným na plamen svíce, prosnít den nad vůní květiny či donekonečna opakovat jedno slovo. Nyní jej zaujme změněný tělesný stav své sestřenice, které ve slabé chvilce slíbí manželství. Obzvláště Egea fascinují její alabastrové zuby. Je jimi tak posedlý, že se mu stanou jediným předmětem svého abnormálního soustředění. V duchu si představuje, jak je bere do ruky, prohlíží si je ze všech stran, přemítá nad jejich pravidelností. Doslova po nich šílí a touží se jich zmocnit.  Jednoho večera jej informuje služebná, že Berenice již není mezi živými, ráno ji skolil silný záchvat epilepsie. Večer je její hrob připraven. Vypravěč ztrácí v tento moment příčetnost, jeho vědomí se zaplnilo bludy a děsuplnými podněty. V uších mu zní pronikavý výkřik ženského hlasu.  Uplyne blíže nespecifikovaná chvíle. Egeus se nachází ve svém pokoji. Podívá se na malou skříňku vedle hořící lampy, nedovede si vysvětlit, jak se zde ocitla. Má nejasnou děsivou předtuchu. Zrak mu utkví na otevřené stránce knihy, v níž je podtržena věta básníka Íbn Zijáda: ""Říkali mi druhové, že navštívím-li hrob své milé, mým strastem se trochu uleví"". Do komnaty vstoupí sluha a třaslavým hlasem mluví o zohyzděném těle v rubáši, které se hýbalo – dosud žilo! Ukáže prstem na Egeovy šaty, na nichž ulpěla krev.  Zděšený Egeus vyskočí a pokouší se otevřít skříňku, v rozechvění se mu to nedaří. Skříňka upadne na podlahu, rozpadne se a po podlaze se rozkutálí 32 bělostných zubů.

Analýza.

V povídce "Berenice" se autor drží tradice předchůdce hororu, gotického románu, po desetiletí oblíbeného žánru amerických a britských čtenářů. Poe své gotické příběhy učinil sofistikovanějšími, propracovanějšími, vystupňoval hrůzu více realistickými obrazy.  Tato povídka patří mezi autorovy nejděsivější. Když se vypravěč podívá na malou skříňku, která – jak podvědomě tuší – obsahuje sestřenčiny zuby a přečte si podtrženou latinsky psanou větu básníka Íbn Zijáda ""Dicebant mihi sodales, si sepulchrum amicae visitarem, curas meas aliquantulum fore levatas"" (""Říkali mi druhové, že navštívím-li hrob své milé, mým strastem se trochu uleví""), táže se sám sebe: ""Proč mi ale při čtení těchto slov vstávaly vlasy na hlavě a krev mi tuhla v žilách?"".  I když Poe nezachází do detailu a přímo nepopisuje způsob, jakým se dostaly Bereničiny zuby do skříňky, soudobí čtenáři byli zděšeni násilností příběhu a stěžovali si redaktorovi amerického časopisu Southern Literary Messenger. Autor staví vypravěče Egea do stavu podobném transu, v němž nebyl schopen reagovat na fakt, že sestřenice byla ještě živá a nechá jej dokončit hrůzný čin (který tedy není přímo popsán, Egeus si nepamatuje, co spáchal, má pouze tíživý dohad). V závěru povídky vyjde najevo, že sestřenici bylo vyrváno všech 32 zubů.  Poe zároveň poprvé zobrazil postavu sužovanou psychickou poruchou monománií, což v pozdější tvorbě vícekrát zopakoval.  Zuby symbolizují smrtelnost ve vícero Poeových povídkách. Vyskytují se např. v těchto: "Ohnivý kůň" (anglicky "Metzengerstein"), "Fakta případu monsieura Valdemara (anglicky "The Facts in the Case of M. Valdemar"), "Skokan" (anglicky "Hop-Frog").  Egeus a jeho sestřenice Berenice představují rozdílné charaktery. Egeus ztělesňuje intelektuálnost, je to tichý, osamocený muž, jehož obsese pouze zdůrazňují jeho zájem o studium a přemýšlivost. Berenice (dokud ji nepostihne záhadné psychické onemocnění) je vitální děvče radující se ze života a překypující čilostí. Jejím jediným smyslem v povídce (stejně jako je tomu u mnoha dalších autorových ženských postav v tvorbě) je "být krásná a zemřít". Egeus částečně ztratí o Berenici zájem poté, co ona onemocní; stane se mu objektem k analýze, ne však obdivu.  Mimochodem, "Berenice" je jedna z mála povídek, v níž autor vypravěče pojmenoval.

Témata.

Z různých často se opakujících témat v díle E. A. Poea lze v povídce "Berenice" nalézt:

Česká a slovenská vydání.

Česky nebo slovensky vyšla povídka v následujících sbírkách či antologiích:

"Berenice" (v anglickém originále "Berenice – A Tale") je hororová povídka amerického spisovatele a literárního teoretika Edgara Allana Poea z roku 1835.

Bérénice est une nouvelle d'horreur d'Edgar Allan Poe, publiée en mars 1835 dans le journal "Southern Literary Messenger". Jouant avec le roman gothique, Poe exploite un vieux filon littéraire, celui des histoires de revenantes, dans l'esprit de "La Vie très horrifique du grand Gargantua, père de Pantagruel et fils de Grangousier", et parodie les histoires à sensation popularisées par Ann Radcliffe et Matthew Gregory Lewis.