Championnat du monde de hockey sur glace 1995

Výsledky a tabulky.

Skupina A.

Francie - Německo 4:0 (2:0, 1:0, 1:0)  23. dubna 1995 (14:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Francie: 12:02 Serge Poudier, 19:03 Michel Galarneau, 21:07 Stephane Barin, 54:28 Stephane Barin. Branky Německa: nikdo Rozhodčí: Lepaus (FIN) - Norrman, Enestedt (SWE) Vyloučení: 4:1 (1:0) Diváků: 2 500  23. dubna 1995 (18:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Ruska: 11:11 Alexej Solomatin, 50:05 Stanislav Romanov, 56:12 Stanislav Romanov, 58:21 Sergej Berezin Branky Itálie: 49:33 Gaetano Orlando, 51:08 Stefano Figliuzzi. Rozhodčí: Johansson (SWE) - Český (CZE), Strasil (AUT) Vyloučení: 3:4 Diváků: 2 100  24. dubna 1995 (15:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Kanady: 5:05 Iain Fraser, 7:28 Luciano Borsato, 14:43 Andrew McKim, 52:35 Raffaele Intranuovo, 55:50 Andrew McKim Branky Švýcarska: 17:49 Sandro Bertaggia, 24:12 Andy Ton, 35:24 Andy Ton. Rozhodčí: Rejthar (CZE) - Andersen (NOR), Enestedt (SWE) Vyloučení: 10:6 (1:2, 1:0) + Luciano Borsato na 10 min. Diváků: 3 500  24. dubna 1995 (19:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Itálie: 33:38 Maurizio Mansi, 49:12 Giorgio Camploi Branky Německa: 35:33 Benoit Doucet. Rozhodčí: Danko (SVK) - Rautavuori, Ringborn (FIN) Vyloučení: 13:10 (0:1) Diváků: 2 700  25. dubna 1995 (15:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Francie: 3:41 Philippe Bozon, 4:07 Jean Soghomonian, 13:26 Christian Pouget, 39:02 Christian Pouget Branky Kanady: 8:50 Raffaele Intranuovo Rozhodčí: Johansson (SWE) – Anderssen (NOR), Norrman (SWE) Vyloučení: 6:7 (2:0) Diváků: 3 000  25. dubna 1995 (19:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Ruska: 24:18 Oleg Bělov, 24:59 Alexej Solomatin, 33:00 Vjačeslav Bykov, 33:22 Sergej Berezin, 34:40 Oleg Bělov, 42:14 Stanislav Romanov, 43:04 Sergej Berezin, 58:14 Sergej Berezin. Branky Švýcarska: nikdo Rozhodčí: Lepaus (FIN) – Vyloučení: 8:11 (2:0) + Bruderer na 5 min + do konce utkání. Diváků: 2 800  26. dubna 1995 (19:00) - Gävle (Gavlerinken) Branky Ruska: 7:12 Vjačeslav Bykov, 25:48 Alexander Prokopjev, 46:38 Sergej Berezin Branky Francie: 54:13 Serge Poudier Rozhodčí: Hearn (USA) – Rautavuori, Ringbom (FIN) Vyloučení: 4:2 (0:1) Diváků: 3 100  27. dubna 1995 (15:00) - Gävle (Gavlerinken) Branky Itálie: 35:45 Giorgio Camploi, 44:59 John Massara, 57:40 Maurizio Mansi Branky Švýcarska: 5:51 Vjeran Ivankovič, 25:15 Jaen Aeschlimann Rozhodčí: Johansson – Norrman, Enestedt (SWE) Vyloučení: 8:6 Diváků: 3 800  27. dubna 1995 (19:00) - Gävle (Gavlerinken) Branky Kanady: 19:19 Andrew McKim, 27:51 Andrew McKim, 45:15 Jean-Francois Jomphe, 56:33 Chris Govedaris, 57:53 Andrew McKim Branky Německa: 2:33 Thomas Brandl, 47:02 Thomas Brandl Rozhodčí: Vajsfeld (RUS) - Rautavuori, Ringbom (FIN) Vyloučení: 10:8 (1:0, 0:1) + Holzmann na 10 min. Diváků: 4 400  28. dubna 1995 (15:00) - Gävle (Gavlerinken) Branky Francie: 4:08 Serge Poudier, 32:14 Serge Poudier, 44:59 Philippe Bozon Branky Švýcarska: 28:18 Patrick Howald, 42:08 Vjeran Ivankovič Rozhodčí: Lepaus (FIN) - Vyloučení: 5:3 Diváků: 3 700  28. dubna 1995 (19:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Ruska: 29:05 Sergej Sorokin, 29:57 Sergej Berezin, 33:01 Andrej Chomutov, 34:25 Stanislav Romanov, 39:04 Sergej Berezin, 46:34 Igor Fedulov Branky Německa: 16:14 Benoit Doucet, 20:23 Jayson Meyer, 52:50 Torsten Kienass. Rozhodčí: Rejthar (CZE) – Anderson (NOR), Český (CZE) Vyloučení: 13:12 (2:2) + Oswald na 10 min. Diváků: 3 810  29. dubna 1995 (15:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Kanady: 9:56 Todd Hlushko, 43:40 Mark Freer Branky Itálie: 42:28 Roland Ramoser, 46:03 Stefano Figliuzzi. Rozhodčí: Rejthar (CZE) – Norrman (SWE), Ringbom (FIN) Vyloučení: 7:6 Diváků: 4 962  30. dubna 1995 (14:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Německa: 1:20 Andreas Niederberger, 26:35 Benoit Doucet, 32:16 Thomas Brandl, 40:15 Thomas Brandl, 53:47 Thomas Brandl Branky Švýcarska: 37:51 Andy Ton, 47:46 Martin Bruderer, 55:04 Andy Ton. Rozhodčí: Hearn (USA) – Andersen (NOR), Český (CZE) Vyloučení: 7:6 (3:2) Diváků: 7 500  30. dubna 1995 (18:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Ruska: 3:29 Alexander Prokopjev, 13:56 Igor Fedulov, 30:06 Andrej Skopincev, 51:04 Sergej Šenděljev, 54:53 Oleg Bělov Branky Kanady: 19:46 Raffaele Intranuovo, 23:57 Jamie Heward, 56:40 Todd Hlushko, 58:44 Brad Schlegel. Rozhodčí: Bertolotti (SUI) – Enestedt, Norman (SWE) Vyloučení: 5:8 (2:2) Diváků: 6 000  1. května 1995 (16:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Itálie: 15:27 Mario Chitarroni, 22:26 Giuseppe Busillo, 39:28 Maurizio Mansi, 50:30 Martin Pavlů, 53:17 Martin Pavlů Branky Francie: 52:32 Jean Lemoine, 56:57 Franck Pajonkowski. Rozhodčí: Vajsfeld (RUS) – Strasil (AUT), Burt (USA) Vyloučení: 6:4 (1:1, 1:0) Diváků: 2 700

Skupina B.

Švédsko - Norsko 5:0 (0:0, 2:0, 3:0)  23. dubna 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky Švédska: 35:23 Per-Erik Eklund, 36:32 Andreas Johansson, 53:53 Andreas Johansson, 54:44 Mikael Johansson, 59:05 Jonas Johnson. Branky Norska: nikdo Rozhodčí: Slapke (GER) - Frizzel, Sartison (CAN). Vyloučení: 7:7 Diváků: 11 854  23. dubna 1995 (20:00) – Stockholm (Globen) Branky Česka: 18:04 Radek Bělohlav, 57:29 Roman Meluzín, 59:23 Jiří Dopita. Branky Finska: nikdo Rozhodčí: Bertolotti (SUI) – Langer (GER), Burt (USA) Vyloučení: 8:6 + Saku Koivu na 10 min. (0:0, 1:0) Diváků: 11 462  Česko: Roman Turek – Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Jiří Vykoukal, Bedřich Ščerban, Antonín Stavjaňa, František Kaberle – Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička – Pavel Janků, Jiří Kučera, Roman Meluzín – Otakar Vejvoda, Pavel Patera,Martin Procházka – Radek Bělohlav, Roman Horák, Pavel Geffert.  Finsko: Jarmo Myllys – Timo Jutila, Janne Niinimaa, Mika Strömberg, Erik Hämäläinen, Hannu Virta, Marko Kiprusoff – Tero Lehterä, Raimo Helminen, Mika Nieminen – Marko Palo, Esa Keskinen, Raimo Summanen – Juha Ylönen, Saku Koivu, Ville Peltonen.  24. dubna 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky USA: 1:06 Mike Knuble, 19:00 Craig Charron, 19:47 Joe Frederick, 31:19 Mike Knuble, 59:41 Jon Morris Branky Rakouska: 17:56 Dieter Kalt, 59:13 Werner Kerth. Rozhodčí: Vajsfeld – Zajnutdinov (RUS), Gasser (ITA) Vyloučení: 8:4 (1:2) + Charron na 10 min. Diváků: 6 817  25. dubna 1995 (15:00) – Stockholm (Globen) Branky USA: 8:21 Chris Imes, 16:07 Jon Morris Branky Norska: 48:37 Trond Magnussen Rozhodčí: Bibieau – Frizzel (CAN), Ollier (FRA) Vyloučení: 6:4 (0:1) Diváků: 8 941  25. dubna 1995 (20:00) – Stockholm (Globen) Branky Finska: 35:34 Saku Koivu, 36:08 Mika Nieminen, 39:00 Ville Peltonen, 41:31 Saku Koivu, 44:35 Timo Jutila, 49:44 Ville Peltonen Branky Švédska: 2:26 Daniel Alfredsson, 32:24 Andreas Dackell, 37:06 Andreas Johansson. Rozhodčí: Hearn – Burt (USA), Langer (GER) Vyloučení: 12:10 (2:1, 1:0) Diváků: 13 850  26. dubna 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky Česka: 1:54 Martin Procházka, 6:19 Jiří Vykoukal, 7:12 Tomáš Sršeň, 42:56 Martin Procházka, 44:15 Richard Žemlička Branky Rakouska: 23:22 Werner Kerth, 30:30 Dieter Kalt Rozhodčí: Slapke (GER) – Ollier (FRA), Sartison (CAN) Vyloučení: 3:8 (1:1) Diváků: 6 531  Česko: Petr Bříza – Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Jiří Vykoukal, Ivan Vlček, Antonín Stavjaňa, František Kaberle, Bedřich Ščerban – Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička – Pavel Janků, Jiří Kučera, Roman Meluzín – Otakar Vejvoda, Pavel Patera,Martin Procházka – Radek Bělohlav, Martin Hosták, Roman Horák – Pavel Geffert.  Rakousko: Claus Dalpiaz – Michael Shea, Martin Ulrich, Herbert Hohenberger, James Burton, Gerhard Unterluggauer, Engelbert Linder, Michael Günter, Karl Heinzle – Gerald Ressmann, Werner Kerth, Dieter Kalt – Helmut Karel, Andreas Pusnik, Richard Nasheim – Gerhard Puschnik, Manfred Mühr, Gerald Rauchenwald – Robin Doyle, Kenneth Strong, Patrick Pilloni.  26. dubna 1995 (19:00) – Stockholm (Globen) Branky Finska: 4:15 Mika Strömberg, 20:35 Hannu Virta, 24:55 Timo Jutila, 43:18 Mika Nieminen, 54:39 Saku Koivu Branky Norska: 50:14 Espen Knutsen, 52:42 Trond Magnussen. Rozhodčí: Rejthar (CZE) – Gasser (ITA), Zajnutdinov (RUS) Vyloučení: 8:10 (3:1) Diváků: 7 842  27. dubna 1995 (15:00)- Stockholm (Globen) Branky Česka: 52:43 Roman Horák, 56:53 Antonín Stavjaňa Branky USA: 26:23 Brett Hauer, 33:26 Jon Morris, 51:55 Paul Stanton, 60:00 Timothy Beroland. Rozhodčí: Lepaus (FIN) – Zajnutdinov (RUS), Langer (GER) Vyloučení: 5:10 (1:2) Diváků: 7 452  Česko: Roman Čechmánek – Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Jiří Vykoukal, Bedřich Ščerban, Antonín Stavjaňa, František Kaberle – Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička – Pavel Janků, Jiří Kučera, Roman Meluzín – Otakar Vejvoda, Martin Hosták, Martin Procházka – Radek Bělohlav, Roman Horák, Pavel Geffert.  USA: Pat Jablonski – Brett Hauer, Tom O'Regan, Chris Imes, Patrick Neaton, Jason McBein, Paul Stanton – Brad Jones, Jon Morris, Cal Mcgowan – Joe Frederick, Craig Charron, Chris O'Sullivan – Mike Knuble, Jacques Joubert, Mike Pomichter – Timothy Beroland, Todd Harkins, Brian Rafalski.  27. dubna 1995 (19:00) – Stockholm (Globen) Branky Švédska: 17:11 Erik Huusko, 30:31 Christer Olsson, 45:41 Fredrik Stillman, 46:18 Erik Huusko, 56:46 Robert Nordmark. Branky Rakouska: nikdo Rozhodčí: Bibeau – Frizzel (CAN), Burt (USA) Vyloučení: 4:6 (3:0) Diváků: 10 258  28. dubna 1995 (19:00) – Stockholm (Globen) Branky Švédska: 7:42 Tommy Sjödin, 11:15 Christer Olsson Branky USA: 0:40 Brett Hauer, 44:14 Patrick Neaton Rozhodčí: Danko (SVK) - Vyloučení: 5:8 (2:0) Diváků: 13 850  29. dubna 1995 (15:00) – Stockholm (Globen) Branky Finska: 0:25 Sami Kapanen, 1:18 Raimo Summanen, 4:43 Petteri Nummelin, 16:31 Marko Palo, 26:18 Mika Nieminen, 27:09 Juha Ylönen, 35:57 Jere Lehtinen Branky Rakouska: 9:56 Gerald Ressmann, 57:47 Andreas Pusnik Rozhodčí: Vajsfeld – Zajnutdinov (RUS), Langer (GER) Vyloučení: 3:5 (2:0) Diváků: 10 438  29. dubna 1995 (20:00) – Stockholm (Globen) Branky Česka: 0:47 Pavel Janků, 27:25 Jiří Vykoukal, 55:18 Radek Bělohlav Branky Norska: 38:00 Trond Magnussen Rozhodčí: Bertolotti (SUI) – Burt (USA), Ollier (FRA) Vyloučení: 4:2 (0:1) Diváků: 8 864  Česko: Roman Turek – Jiří Vykoukal, Bedřich Ščerban, Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Antonín Stavjaňa, František Kaberle – Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička – Otakar Vejvoda, Pavel Patera,Martin Procházka – Pavel Janků, Jiří Kučera, Roman Meluzín – Radek Bělohlav, Roman Horák, Pavel Geffert.  Norsko: Robert Schistad – Peter Salsten, Carl Andersen, Tommy Jakobsen, Sven Nörstebö, Öysten Olsen, René Hansen – Rune Fjeldstadt, Örjan Lövdal, Henrik Abby – Trond Magnussen, Espen Knutsen, Erik Tveten – Björn Dahl, Petter Thoresen, Marius Rath – Erik Paulsen, Geir Hoff, Sjur Nilsen.  30. dubna 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky USA: 8:16 Timothy Beroland, 25:13 Mike Pomichter, 31:06 Todd Harkins, 37:10 Cal Mcgowan Branky Finska: 32:17 Saku Koivu, 42:55 Timo Jutila, 51:02 Saku Koivu, 57:44 Juha Ylönen. Rozhodčí: Bibeau – Sartison (CAN), Zajnutdinov (RUS) Vyloučení: 4:7 (1:1, 0:1) Diváků: 13 850  30. dubna 1995 (20:00) – Stockholm (Globen) Branky Česka: 5:31 Otakar Vejvoda Branky Švédska: 29:04 Mikael Johansson, 31:37 Tomas Forslund Rozhodčí: Slapke (GER) – Burt (USA), Gasser (ITA) Vyloučení: 8:6 (1:1) Diváků: 13 850  Česko: Roman Turek – Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Antonín Stavjaňa, František Kaberle, Jiří Vykoukal, Bedřich Ščerban, Ivan Vlček - Pavel Janků, Jiří Kučera, Roman Meluzín – Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička – Otakar Vejvoda, Pavel Patera,Martin Procházka – Radek Bělohlav, Roman Horák, Pavel Geffert.  Švédsko: Thomas Östlund – Christer Olsson, Tomas Jonsson, Leif Rohlin, Robert Nordmark, Fredrik Stillman, Tommy Sjödin – Roger Hansson, Per-Erik Eklund, Tomas Forslund – Jonas Bergkvist, Charles Berglund, Daniel Alfredsson – Andreas Johansson, Stefan Örnskog, Mikael Johansson – Andreas Dackell, Jonas Johnson, Stefan Nilsson.  1. května 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky Norska: 18:06 Rune Fjeldstadt, 25:11 Henrik Abby, 31:00 Espen Knutsen, 31:56 Marius Rath, 36:57 Öysten Olsen Branky Rakouska: 18:23 Richard Nasheim, 33:35 James Burton, 36:10 Dieter Kalt. Rozhodčí: Danko (SVK) – Frizzel (CAN), Ollier (FRA) Vyloučení: 4:4 (1:1) Diváků: 7 327

Čtvrtfinále.

Švédsko - Itálie 7:0 (2:0, 3:0, 2:0)  2. května 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky Švédska: 8:04 Tommy Sjödin, 8:33 Stefan Nilsson, 23:16 Andreas Dackell, 28:51 Andreas Dackell, 32:50 Tomas Forslund, 43:17 Fredrik Stillman, 47:16 Stefan Örnskog. Branky Itálie: nikdo Rozhodčí: Rejthar (CZE) – Burt (USA), Langer (GER) Vyloučení: 4:12 (3:0, 1:0) + Mario Chitarroni 10 min. Diváků: 13 850  2. května 1995 (20:00) – Stockholm (Globen) Branky Finska: 27:52 Timo Jutila, 29:09 Esa Keskinen, 29:51 Janne Niinimaa, 38:06 Tero Lehterä, 45:02 Jere Lehtinen. Branky Francie: nikdo Rozhodčí: Slapke (GER) – Enestedt, Norrman (SWE) Vyloučení: 7:8 (1:0) Diváků: 13 118.  3. května 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky Česka: 8:48 Jiří Kučera, 45:51 Otakar Vejvoda. Branky Ruska: nikdo Rozhodčí: Hearn (USA) – Frizzell, Sartison (CAN) Vyloučení: 3:2 Diváků: 11 722  Česko: Roman Turek – Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Antonín Stavjaňa, František Kaberle, Jiří Vykoukal, Bedřich Ščerban, Ivan Vlček – Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička – Otakar Vejvoda, Pavel Patera,Martin Procházka – Radek Bělohlav, Roman Horák, Pavel Geffert – Pavel Janků, Jiří Kučera, Roman Meluzín.  Rusko: Alexej Červjakov – Jevgenij Gribko, Sergej Sorokin, Dmitrij Krasotkin, Andrej Skopincev, Sergej Šenděljev, Alexander Smirnov, Sergej Fokin, Dmitrij Frolov – Ravil Jakubov, Alexander Prokopjev, Vladimir Vorobljov – Andrej Tarasenko, Oleg Bělov, Stanislav Romanov – Andrej Chomutov, Vjačeslav Bykov, Sergej Berezin – Alexej Solomatin, Igor Fedulov, Pavel Torgajev.  3. května 1995 (20:00) – Stockholm (Globen) Branky Kanady: 14:40 Dale DeGray, 15:30 Jean-Francois Jomphe, 37:16 Todd Hlushko, 53:54 Raffaele Intranuovo Branky USA: 46:19 Paul Stanton Rozhodčí: Danko (SVK) - Rautavuori (FIN), Langer (GER) Vyloučení: 4:6 (1:0) + Harkins na 10 min. Diváků: 13 850

Semifinále.

Švédsko - Kanada 3:2pp (0:0, 1:1, 1:1 - 1:0)  5. května 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky Švédska: 25:04 Daniel Alfredsson, 53:45 Mikael Johansson, 68:17 Daniel Alfredsson Branky Kanady: 28:15 Luciano Borsato, 46:43 Jean-Francois Jomphe. Rozhodčí: Danko (SVK) – Burt (USA), Český (CZE) Vyloučení: 1:6 (1:0) Diváků: 13 850  5. května 1995 (20:00) – Stockholm (Globen) Branky Česka: nikdo Branky Finska: 19:46 Raimo Helminen, 52:39 Ville Peltonen, 57:13 Mika Nieminen. Rozhodčí: Bibeau – Frizzel, Sartison (CAN) Vyloučení: 4:3 (0:1) Diváků: 12 853  Česko: Roman Turek – Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Jiří Vykoukal, Bedřich Ščerban, Ivan Vlček, Antonín Stavjaňa – Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička – Pavel Janků, Jiří Kučera, Roman Meluzín – Otakar Vejvoda, Pavel Patera,Martin Procházka – Radek Bělohlav, Roman Horák, Pavel Geffert.  Finsko: Jarmo Myllys – Timo Jutila, Janne Niinimaa, Hannu Virta, Marko Kiprusoff, Mika Strömberg, Erik Hämäläinen – Sami Kapanen, Raimo Helminen, Juha Ylönen – Ville Peltonen, Saku Koivu, Jere Lehtinen – Tero Lehterä, Esa Keskinen, Antti Törmänen – Marko Palo, Mika Nieminen, Janne Ojanen.

Finále.

Finsko - Švédsko 4:1 (1:0, 2:0, 1:1)  7. května 1995 (15:00) – Stockholm (Globen) Branky Finska: 8:07 Ville Peltonen, 37:39 Ville Peltonen, 39:56 Ville Peltonen, 42:52 Timo Jutila Branky Švédska: 43:58 Jonas Bergkvist Rozhodčí: Bibeau (CAN) – Český (CZE), Langer (GER) Vyloučení: 9:4 Diváků: 13 850

O 3. místo.

Česko - Kanada 1:4 (1:1, 0:2, 0:1)  6. května 1995 (16:00) – Stockholm (Globen) Branky Česka: 10:55 Pavel Geffert Branky Kanady: 14:32 Raffaele Intranuovo, 21:19 Iain Fraser, 25:44 Todd Hlushko, 53:38 Jean-Francois Jomphe. Rozhodčí: Hearn – Burt (USA), Enestedt (SWE) Vyloučení: 7:6 (1:1, 0:2) Diváků: 12 175  Česko: Roman Turek – Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Jiří Vykoukal, Bedřich Ščerban, Ivan Vlček – Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička – Otakar Vejvoda, Pavel Patera,Martin Procházka – Pavel Janků, Jiří Kučera, Roman Meluzín – Radek Bělohlav, Roman Horák, Pavel Geffert – Martin Hosták.  Kanada: Corey Hirsch – Leonard Esau, Tom Tilley, Dale DeGray, Greg Andrusak, Jamie Heward, Brian Tutt, Brad Schlegel, Peter Allen – Michael Maneluk, Mark Freer, Jean-Francois Jomphe – Iain Fraser, Andrew McKim, Raffaele Intranuovo – Rick Chernomaz, Chris Bright, Todd Hlushko – Brandon Convery, Chris Govedaris, Luciano Borsato.

O udržení.

Rakousko- Švýcarsko 4:0 (1:0, 3:0, 0:0)  2. května 1995 (19:00) – Gävle (Gavlerinken) Branky Rakouska: 17:30 Andreas Pusnik, 20:40 Dieter Kalt, 32:56 Andreas Pusnik, 38:49 Werner Kerth. Branky Švýcarska: nikdo Rozhodčí: Lepaus (FIN) – Český (CZE), Rautavuori (FIN) Vyloučení: 6:9 (1:0) Diváků: 3 000  4. května 1995 (19:00) – Stockholm (Globen) Branky Rakouska: 2:16 Robin Doyle, 19:48 Werner Kerth, 25:38 Richard Nasheim, 51:54 Richard Nasheim Branky Švýcarska: 0:28 Andy Ton, 38:26 Marcel Jenni, 50:27 Patrick Howald, 56:02 Andreas Zehnder. Rozhodčí: Johansson – Enestedt, Norrman (SWE) Vyloučení: 10:5 (2:1, 1:0) Diváků: 7 418

Statistiky.

Soupiska Finska.

1. Finsko Brankáři: Jarmo Myllys, Ari Sulander, Jukka Tammi Obránci: Erik Hämäläinen, Timo Jutila, Marko Kiprusoff, Janne Niinimaa, Petteri Nummelin, Mika Strömberg, Hannu Virta. Útočníci: Raimo Helminen, Sami Kapanen, Esa Keskinen, Saku Koivu, Tero Lehterä,Jere Lehtinen, Mika Nieminen, Janne Ojanen, Marko Palo, Ville Peltonen,Raimo Summanen, Antti Törmänen, Juha Ylönen. Trenři: Curt Lindström, Hannu Aravirta.

Soupiska Švédska.

2. Švédsko Brankáři: Boo Ahl, Roger Nordström, Thomas Östlund. Obránci: Tomas Jonsson, Robert Nordmark, Christer Olsson, Marcus Ragnarsson, Leif Rohlin, Tommy Sjödin, Fredrik Stillman. Útočníci: Daniel Alfredsson, Jonas Bergkvist, Charles Berglund, Andreas Dackell, Per-Erik Eklund, Tomas Forslund, Roger Hansson, Erik Huusko, Andreas Johansson, Mikael Johansson, Jonas Johnson, Stefan Nilsson, Stefan Örnskog. Trenér:

Soupiska Kanady.

3. Kanada Brankáři: Dwayne Roloson, Andrew Verner, Corey Hirsch. Obránci: Leonard Esau, Brian Tutt –, Jamie Heward, Greg Andrusak, Dale DeGray, Peter Allen, Brad Schlegel. Útočníci: Todd Hlushko, Iain Fraser, Raffaele Intranuovo, Luciano Borsato, Brandon Convery, Andrew McKim, Mark Freer, Rick Chernomaz, Chris Govedaris, Chris Bright, Jean-Francois Jomphe, Michael Maneluk, Tom Tilley. Trenér:

Soupiska Česka.

4. Česko Brankáři: Roman Turek, Roman Čechmánek, Petr Bříza. Obránci: Petr Kuchyňa, Jan Vopat, Jiří Vykoukal, Bedřich Ščerban, Ivan Vlček, Antonín Stavjaňa, František Kaberle. Útočníci: Tomáš Sršeň, Jiří Dopita, Richard Žemlička, Otakar Vejvoda, Pavel Patera,Martin Procházka, Pavel Janků, – Jiří Kučera, Roman Meluzín, Radek Bělohlav, Roman Horák, Pavel Geffert, Martin Hosták. Trenéři: Luděk Bukač, Zdeněk Uher.

Soupiska Ruska.

5. Rusko Brankáři: Sergej Abramov, Alexej Červjakov, Andrej Zujev. Obránci: Sergej Fokin, Dmitrij Frolov, Jevgenij Gribko, Dmitrij Krasotkin, Andrej Skopincev, Alexander Smirnov, Sergej Sorokin, Sergej Šenděljev. Útočníci: Sergej Berezin, Oleg Bělov, Vjačeslav Bykov –, Igor Fedulov, Andrej Chomutov, Ravil Jakubov, Alexander Prokopjev, Stanislav Romanov, Alexej Solomatin, Andrej Tarasenko, Pavel Torgajev, Vladimir Vorobljov. Trenér:

Soupiska USA.

6. USA Brankáři: Pat Jablonski, Tim Thomas, Roy Leblanc. Obránci: Keith Aldridge, Chris Imes, Brett Hauer, Jason Mcbain, Brian Rafalski, Tom O'Regan, Joe Frederick, Paul Stanton, Patrick Neaton. Útočníci: Craig Charron, Brad Jones, Jacques Joubert, Mike Knuble, Cal Mcgowan, Jon Morris, Chris O'Sullivan, Mike Pomichter, Todd Harkins, James Spencer, Timothy Beroland. Trenér:

Soupiska Itálie.

7. Itálie Brankáři: Mario Brunetta, Bruno Campese, Michael Rosati, Obránci: Robert Obeerauch, Leo Insam, Giorgio Camploi, Giovanni Marchetti, Anthony Circelli, Christoph Bartolome, Robert Nardella, Michael Deangelis. Útočníci: Armando Chelodi, John Massara, Lino Detoni, Roland Ramoser, Maurizio Mansi, Bruno Zarrilo, Gaetano Orlando, Mario Chitarroni, Giuseppe Busillo, Lucio Topatigh, Martin Pavlů, Stefano Figliuzzi. Trenér:

Soupiska Francie.

8. Francie Brankáři: Antonie Mindjimba, Petri Ylönen, Michel Valliere. Obránci: Jean Soghomonian, Serge Djelloul, Steven Woodburn, Terrence Zytynsky, Jean Lemoine, Denis Perez, Serge Poudier. Útočníci: Lionel Orsolini, Stephane Barin, Pierre Pousse, Philippe Bozon, André Vittenberg, Eric Lemarque, Franck Pajonkowski, Christophe Ville, Michel Galarneau, Antoine Richer, Christian Pouget, Roger Dubé, Patrick Dunn. Trenér:

Soupiska Německa.

9. Německo Brankáři: Josef Heiss, Klaus Merk, Marc Seliger. Obránci: Michael Bresagk, Torsten Kienass, Mirco Lündermann, Andreas Niederberger, Ulrich Hiemer, Daniel Nowak, Marcus Wieland, Jayson Meyer. Útočníci: Thomas Brandl, Reemt Pyka, Georg Holzmann, Leo Stefan, Raimond Hilger, Benoit Doucet, Andreas Lupzig, Sven Zywitza, Georg Franz, Günther Oswald, Martin Reichel, Alexander Cerikow. Trenér:

Soupiska Norska.

10. Norsko Brankáři: Robert Schistad, Jim Marthinsen. Obránci: Peter Salsten, René Hansen, Tommy Jakobsen, Johnny Nilsen, Geir Hoff, Sven Nörstebö, Carl Andersen, Öysten Olsen. Útočníci: Henrik Abby, Örjan Lövdal, Trond Magnussen, Petter Thoresen, Erik Paulsen, Erik Tveten, Björn Dahl, Rune Fjeldstadt, Tom Juhansen, Sjur Nilsen, Marius Rath, Espen Knutsen. Trenér:

Soupiska Rakouska.

11. Rakousko Brankáři: Michael Puschacher, Michael Suttnig, Claus Dalpiaz. Obránci: Karl Heinzle, James Burton, Gerhard Unterluggauer, Engelbert Linder, Michael Shea, Robin Doyle, Herbert Hohenberger, Michael Günter, Martin Ulrich. Útočníci: Andreas Pusnik, Gerald Rauchenwald, Gerald Ressmann, Gerhard Puschnik, Manfred Mühr, Richard Nasheim, Patrick Pilloni, Kenneth Strong, Werner Kerth, Helmut Karel, Dieter Kalt. Trenér:

Soupiska Švýcarska.

12. Švýcarsko Brankáři: Reto Pavoni, Renato Tosio. Obránci: Martin Brich, Andreas Zehnder, Sandro Bertaggia, Martin Bruderer, Samuel Balmer, Marco Bayer. Útočníci: Patrick Howald, Felix Hollenstein, Roberto Triulzi, Theo Wittmann, Bruno Erni, Jaen Aeschlimann, Andy Ton, Roman Wäger, Thomas Heldner, Harry Rogenmoser, Marcel Jenni, Vjeran Ivankovič, Christian Weber. Trenér:

MS Skupina B.

Lotyšsko - Rumunsko 18:1 (6:0, 7:1, 5:0)  12. dubna 1995 – Bratislava  12. dubna 1995 – Bratislava  12. dubna 1995 – Bratislava  12. dubna 1995 – Bratislava  13. dubna 1995 – Bratislava  13. dubna 1995 – Bratislava  13. dubna 1995 – Bratislava  13. dubna 1995 – Bratislava  15. dubna 1995 – Bratislava  15. dubna 1995 – Bratislava  15. dubna 1995 – Bratislava  15. dubna 1995 – Bratislava  16. dubna 1995 – Bratislava  16. dubna 1995 – Bratislava  16. dubna 1995 – Bratislava  16. dubna 1995 – Bratislava  18. dubna 1995 – Bratislava  18. dubna 1995 – Bratislava  18. dubna 1995 – Bratislava  18. dubna 1995 – Bratislava  19. dubna 1995 – Bratislava  19. dubna 1995 – Bratislava  19. dubna 1995 – Bratislava  19. dubna 1995 – Bratislava  21. dubna 1995 – Bratislava  21. dubna 1995 – Bratislava  21. dubna 1995 – Bratislava  21. dubna 1995 – Bratislava

MS Skupina C/1.

Skupina A.

Bulharsko - Čína 2:4 (1:2, 0:1, 1:1)  20. března 1995 – Sofie  21. března 1995 – Sofie  22. března 1995 – Sofie

Skupina B.

Estonsko - Bělorusko 1:6 (1:1, 0:3, 0:2)  20. března 1995 – Sofie  21. března 1995 – Sofie  22. března 1995 – Sofie

Skupina C.

Jugoslávie - Ukrajina 3:15 (1:4, 1:5, 1:6)  20. března 1995 – Sofie  21. března 1995 – Sofie  22. března 1995 – Sofie

Finále.

Ukrajina - Kazachstán 2:2 (0:0, 1:2, 1:0)  24. března 1995 – Sofie  25. března 1995 – Sofie  26. března 1995 – Sofie

O 4. - 6. místo.

Maďarsko - Čína 3:4 (0:2, 1:1, 2:1)  24. března 1995 – Sofie  25. března 1995 – Sofie  26. března 1995 – Sofie

O 7. - 9. místo.

Jugoslávie - Bulharsko 6:0 (2:0, 1:0, 3:0)  24. března 1995 – Sofie  25. března 1995 – Sofie  26. března 1995 – Sofie

MS Skupina C/2.

Skupina A.

Belgie - Řecko 5:5 (1:2, 3:0, 1:3)  21. března 1995 – Johannesburg  21. března 1995 – Johannesburg  22. března 1995 – Johannesburg  22. března 1995 – Johannesburg  24. března 1995 – Johannesburg  24. března 1995 – Johannesburg  26. března 1995 – Johannesburg  26. března 1995 – Johannesburg  27. března 1995 – Johannesburg  27. března 1995 – Johannesburg

Skupina B.

Chorvatsko - Nový Zéland 19:5 (6:3, 8:0, 5:2)  21. března 1995 – Johannesburg  21. března 1995 – Johannesburg  22. března 1995 – Johannesburg  22. března 1995 – Johannesburg  24. března 1995 – Johannesburg  24. března 1995 – Johannesburg  26. března 1995 – Johannesburg  26. března 1995 – Johannesburg  27. března 1995 – Johannesburg  27. března 1995 – Johannesburg

Finále.

Korejská republika - Litva 2:5 (2:4, 0:0, 0:1)  29. března 1995 – Johannesburg  29. března 1995 – Johannesburg  30. března 1995 – Johannesburg  30. března 1995 – Johannesburg

O 5. - 8. místo.

Belgie - JAR 10:1 (3:0, 2:0, 5:1)  29. března 1995 – Johannesburg  29. března 1995 – Johannesburg  30. března 1995 – Johannesburg  30. března 1995 – Johannesburg

O 9. místo.

Řecko - Nový Zéland 10:7 (3:2, 4:4, 3:1)  30. března 1995 – Johannesburg

59. Mistrovství světa v ledním hokeji 1995 se konalo ve Švédsku v Stockholmu a Gävle ve dnech 25. dubna – 6. května 1995. Mistrovství světa vyhrál poprvé výběr Finska.

Le cinquante-neuvième championnat du monde de hockey sur glace eut lieu à Stockholm et Gävle en Suède. En raison du lock-out que connut la Ligue nationale de hockey, aucun joueur de la LNH ne prit part à ce championnat.


Championnat du monde de hockey sur glace 2000

Statistiky.

Soupiska Česka.

Česko Brankáři: Roman Čechmánek, Dušan Salfický, Vladimír Hudáček. Obránci: Petr Buzek, František Kučera, Michal Sýkora, Martin Štěpánek, Ladislav Benýšek, František Kaberle, Radek Martínek. Útočníci: Jiří Dopita, – Robert Reichel, Jan Tomajko, David Výborný, Tomáš Vlasák, Václav Prospal, Pavel Patera, Martin Procházka, Martin Havlát, Václav Varaďa, Michal Broš, Petr Čajánek, Martin Špaňhel. Trenéři: Josef Augusta a Vladimír Martinec.

Soupiska Slovenska.

Slovensko Brankáři: Pavol Rybár, Ján Lašák, Miroslav Lipovský. Obránci: Ľubomír Sekeráš, Ivan Droppa, Stanislav Jasečko, Zdeno Chára, Peter Podhradský, Ľubomír Višňovský, Martin Štrbák, Radoslav Suchý. Útočníci: Miroslav Šatan –, Ľubomír Hurtaj, Richard Kapuš, Peter Bartoš, Vlastimil Plavucha, Miroslav Hlinka, Ján Pardavý, Peter Pucher, Michal Hreus, Ľubomír Vaic, Ronald Petrovický, Ľuboš Bartečko, Michal Handzuš. Trenér: Ján Filc.

Soupiska Finska.

Finsko Brankáři: Pasi Nurminen, Ari Sulander, Vesa Toskala. Obránci: Aki-Petteri Berg, Jere Karalahti, Jyrki Lumme, Toni Lydman, Antti-Jussi Niemi, Janne Ninimaa, Petteri Nummelin. Útočníci: Antti Aalto, Raimo Helminen, Jukka Hentunen, Olli Jokinen, Tomi Kallio, Niko Kapanen, Juha Lind, Ville Peltonen, Kimmo Rintanen, Toni Sihvonen, Esa Tikkanen, Marko Tuomainen, Tony Virta. Trenér: Hannu Aravirta.

Soupiska Kanady.

4. Kanada Brankáři: José Théodore, Fred Brathwaite, Jamie Ram. Obránci: Patrick Traverse, Chris Phillips, Jeff Finley, Adrian Aucoin, Larry Murphy, Peter Allen, Robyn Regehr, Yannick Tremblay, Ed Jovanovski. Útočníci: Brendan Morrison, Mike Johnson, Trevor Letowski, Brad Isbister, Mike Sillinger –, Dean McAmmond, Martin Lapointe, Jamal Mayers, Steve Sullivan, Peter Schaffer, Kris Draper, Curtis Brown, Todd Bertuzzi, Ryan Smyth. Trenéři: Tom Renney, Butch Goring a Mike Pelino

Soupiska USA.

5. USA Brankáři: Damian Rhodes, Robert Esche Obránci: Mike Mottau, Eric Weinrich, Phil Housley, Hal Gill, Chris O ́sullivan, Chris Loungo Útočníci: Ben Clymer, Chris Tancill, David Legwand, Brian Gionta, Darby Hendrickson, Jeff Halpern, Mike Peluso, Jeff Nielsen, Steve Konowalchuk, Steve Heinze, Derek Plante, Eric Boguniecki, Sean Haggerty, Jason Blake Trenéři:

Soupiska Švýcarska.

6. Švýcarsko Brankáři: Reto Pavoni, Martin Gerber Obránci: Julien Vauclair, Patrik Sutter, Mark Streit, Martin Steinegger, Olivier Keller, Edgar Salis, Patrick Fischer, Mathias Seger, Rolf Ziegler Útočníci: Flavien Conne, Claudio Micheli, Rossa Della, Alain Demuth, Reto von Arx, Gian-Marco Crameri, Jean-Jacques Aeschilimann, Michel Zeiter, Marcel Jenni, Ivo Rüthemann, Thomas Ziegler, Michel Riesen Trenéři:

Soupiska Švédska.

7. Švédsko Brankáři: Andreas Hadelov, Mikael Tellqvist, Tommy Salo. Obránci: Peter Andersson, Ricard Persson, Rikard Franzen, Mattias Norstrom, Bjorn Nord, Mikael Magnusson, Daniel Tjarnqvist. Útočníci: Kristian Gahn, Per-Johan Axelsson, Daniel Sedin, Mikael Hakansson, Samuel Pahlsson, Peter Nordstrom, Henrik Sedin, Jörgen Jönsson, Kristian Huselius, Fredrik Lindquist, Jonas Ronnqvist, Fredrik Modin, Michael Nylander. Trenéři: Stephan Lundh, Hardy Nilsson.

Soupiska Lotyšska.

8. Lotyšsko Brankáři: Arturs Irbe Obránci: Rodrigo Lavins, Victor Ignatjev, Normunds Sejejs, Igors Bondarevs, Karlis Skrastins, Atvars Tribuncovs, Andrejs Maticins Útočníci: Vjačeslavs Fanduls, Alexandrs Belavskis, Juris Opulskis, Sergejs Senins, Gregorijs Pantelejevs, Leonids Tambijevs, Aleksandrs Niživijs, Janis Sprukts, Harijs Vitolinš, Alexandrs Kerčs, Herbert Vasiljevs, Artis Abols, Alexandrs Semjonovs, Aigars Cipruss Trenéři:

Soupiska Běloruska.

9. Bělorusko Brankáři: Andrèj Mezin Obránci: Oleg Chmyl, Alexander Makritskij, Oleg Romanov, Igor Matuškin, Ruslan Salej, Juri Krivokhiža, Sergej Stas, Vladimir Kopat Útočníci: Alexander Andrijevskij, Viktor Karačun, Andrej Kovalev, Vasilij Pankov, Andrej Skabelka, Alexej Kaljužnyj, Dmirij Starostěnko, Dmitrij Dudzik, Vladimir Cyplakov, Dmitrij Pankov, Vitalij Valuj, Alexander Galčeňjuk Trenéři:

Soupiska Norska.

10. Norsko Brankáři: Robert Schistad, Vidar Wold Obránci: Martin Sellgren, Tommy Jakobsen, Svein Nörstebö, Martin Knold, Johny Nilsen, Mats Trygg, Ketil Wold, Joakim Saether Útočníci: Geir Svendsberget, Mads Hansen, Morten Fjeld, Stig Vesterheim, Marius Trygg, Ole Dahlström, Per Skroder, Paal Johnsen, Trond Magnussen, Sjur Nilsen, Anders Fredriksen, Tore Vikingstad Trenéři:

Soupiska Ruska.

11. Rusko Brankáři: Ilja Bryzgalov, Jegor Podomackij. Obránci: Maxim Galanov, Sergej Gončar, Alexander Chavanov, Igor Kravčuk, Andrej Markov, Dmitrij Mironov, Alexej Žitnik. Útočníci: Maxim Afinogenov, Pavel Bure –, Alexander Charitonov, Alexej Jašin, Valerij Kamenskij, Andrej Kovalenko, Viktor Kozlov, Alexej Kudašov, Andrej Nikolišin, Oleg Petrov, Alexander Prokopjev, Maxim Sušinskij, Alexej Žamnov. Trenér: Alexander Jakušev, Zinetula Biljaletdinov a Vladislav Treťjak.

Soupiska Itálie.

12. Itálie Brankáři: Andrea Carpano, Mike Rosati Obránci: Georg Comploi, Carlo Lorenzi, Michele Strazzabosco, Armin Helfer, Ingemar Gruber, Christopher Bartolone Útočníci:Bruno Zarrillo, Dino Felicetti, Leo Insam, Mario Chitarroni, Stefan Zisser, Armando Chelodi, Toni De, Maurizio Mansi, Toni De, Giuseppe Busillo, Lucio Topatigh, Vezio Sacratini, Roland Ramoser, Stefano Margoni Trenéři:

Soupiska Rakouska.

13. Rakousko Brankáři: Reinhard Divis Obránci:Gerhard Unterluggauer, Dominic Lavoie, Thomas Searle, Peter Kasper, Herbert Hohenberger, André Lakos, Martin Ulrich Útočníci:Christoph Brandner, Gerald Ressmann, Matthias Tratting, Phiilipp Lukas, Mario Schaden, Martin Hohenberger, Günther Lanzinger, Simon Wheeldon, Wolfgang Kromp, Grego Baumgartner, Christian Perthaler, Arthur Marczell, Dieter Kalt Trenéři:

Soupiska Ukrajiny.

14. Ukrajina Brankáři: Jevgenij Brul, Igor Karpenko Obránci: Dmitrij Jakušin, Sergii Klymentjev, Oleg Polkovnikov, Oleksander Savitsky, Gennadij Razin, Artem Ostrouško, Boris Protšenko Útočníci: Vasyl Bobrovnikov, Vadim Šakrajčuk, Ruslan Bezšasnij, Andrij Vojuš, Konstantin Kalmikov, Vitalij Lytvyněnko, Valentyn Oletsky, Bogdan Savenko, Oleksej Lozarenko, Sergei Varlamov, Olexander Matvijčuk, Olexander Jakovenko, Vjačeslav Zavalňjuk Trenéři:

Soupiska Francie.

15. Francie Brankáři: Fabrice Lhenry, Cristobal Huet, Patrick Rolland Obránci: Jean Soghomonian, Gregory Dubois, Karl Dewolf, Denis Perez, Baptiste Amar, Jean-Christphe Filippin, Vincent Bachet Útočníci: Stephane Barin, Arnaud Briand, Maurice Rozenthal, Laurent Meunier, Francois Rozenthal, Philippe Bozon, Yorick Treille, Pierre Allard, Joseph Ouellet, Anthony Mortas, Richard Aimonetto, Jonathan Zwikel, Benoit Bachelet Trenéři:

Soupiska Japonska.

16. Japonsko Brankáři: Shinichi Iwasaki, Dusty Imoo Obránci: Kengo Ito, Fumitaka Miyauchi, Makuto Kawašima, Takajuki Kobori, Tatsuki Katayama, Jutaka Kawaguči, Akihito Isojima, Hirojuki Miura Útočníci: Josake Kon, Yutaka Ono, Hideji Tsuchida, Takahito Suzuki, Jasunori Iwata, Tomohito Kobajaši, Kijoši Fujita, Taro Nihei, Jošikazu Kabajama, Ryan Kuwabara, Chris Jule, Masakazu Sato Trenéři:

Kvalifikace o postup do skupiny A.

Skupina A.

Kazachstán - Lotyšsko 3:6 (0:2, 2:2, 1:2)  11. listopadu 1999 – Sheffield  11. listopadu 1999 – Sheffield  13. listopadu 1999 – Sheffield  13. listopadu 1999 - Sheffield  14. listopadu 1999 – Sheffield  14. listopadu 1999 - Sheffield

Skupina B.

Dánsko - Itálie 5:3 (1:1, 2:2, 2:0)  11. listopadu 1999 - Amiens  11. listopadu 1999 - Amiens  13. listopadu 1999 - Amiens  13. listopadu 1999 - Amiens  14. listopadu 1999 - Amiens  14. listopadu 1999 – Amiens Baráž (o posledního postupujícího)  14. prosince 1999 – Eindhoven

Asijská skupina.

Čína - Korea 4:2 (0:2, 2:0, 2:0)  3. září 1999 – Aomori  4. září 1999 – Aomori  5. září 1999 - Aomori

MS Skupina B.

Velká Británie - Estonsko 5:6 (2:3, 2:2, 1:1)  12. dubna 2000 – Katowice  12. dubna 2000 – Katowice  12. dubna 2000 – Katowice  12. dubna 2000 – Katowice  13. dubna 2000 – Katowice  13. dubna 2000 – Katowice  13. dubna 2000 – Katowice  13. dubna 2000 – Katowice  15. dubna 2000 – Katowice  15. dubna 2000 – Katowice  15. dubna 2000 – Katowice  15. dubna 2000 – Katowice  16. dubna 2000 – Katowice  16. dubna 2000 – Katowice  16. dubna 2000 – Katowice  16. dubna 2000 – Katowice  18. dubna 2000 – Katowice  18. dubna 2000 – Katowice  18. dubna 2000 – Katowice  18. dubna 2000 – Katowice  19. dubna 2000 – Katowice  19. dubna 2000 – Katowice  19. dubna 2000 – Katowice  19. dubna 2000 – Katowice  21. dubna 2000 – Katowice  21. dubna 2000 – Katowice  21. dubna 2000 – Katowice  21. dubna 2000 – Katowice

MS Skupina C.

Skupina A.

Španělsko - Maďarsko 2:7 (1:2, 0:3, 1:2)  20. března 2000 – Peking  21. března 2000 – Peking  22. března 2000 – Peking

Skupina B.

Bulharsko - Rumunsko 1:9 (1:2, 0:2, 0:5)  20. března 2000 – Peking  21. března 2000 – Peking  22. března 2000 – Peking

Skupina C.

Jugoslávie - Litva 0:8 (0:2, 0:4, 0:2)  20. března 2000 – Peking  21. března 2000 – Peking  22. března 2000 – Peking

Finále.

Chorvatsko - Čína 0:5 (0:1, 0:2, 0:2)  24. března 2000 – Peking  25. března 2000 – Peking  26. března 2000 – Peking

O 4. - 6. místo.

Rumunsko - Litva 5:5 (0:1, 3:1, 2:3)  24. března 2000 – Peking  25. března 2000 – Peking  26. března 2000 – Peking

O 7. - 9. místo.

Bulharsko - Jugoslávie 3:3 (0:1, 3:0, 0:2)  24. března 2000 – Peking  25. března 2000 – Peking  26. března 2000 – Peking

MS Skupina D.

Skupina A.

Turecko - Island 0:10 (0:2, 0:3, 0:5)  10. dubna 2000 – Reykjavík  11. dubna 2000 – Reykjavík  12. dubna 2000 – Reykjavík

Skupina B.

Lucembursko - Austrálie 0:7 (0:4, 0:2, 0:1)  10. dubna 2000 – Reykjavík  11. dubna 2000 – Reykjavík  12. dubna 2000 – Reykjavík

Skupina C.

Mexiko - Belgie 0:5 (0:2, 0:0, 0:3)  10. dubna 2000 – Reykjavík  11. dubna 2000 – Reykjavík  12. dubna 2000 – Reykjavík

Finále.

Austrálie - Belgie 3:7 (0:2, 2:2, 1:3)  14. dubna 2000 – Reykjavík  15. dubna 2000 – Reykjavík  16. dubna 2000 – Reykjavík

O 4. - 6. místo.

Nový Zéland - JAR 2:7 (1:3, 1:2, 0:2)  14. dubna 2000 – Reykjavík  15. dubna 2000 – Reykjavík  16. dubna 2000 – Reykjavík

O 7. - 9. místo.

Lucembursko - Mexiko 1:7 (0:2, 1:2, 0:3)  14. dubna 2000 – Reykjavík  15. dubna 2000 – Reykjavík  16. dubna 2000 – Reykjavík

64. Mistrovství světa v ledním hokeji 2000 se konalo v Rusku v Petrohradě ve dnech 29. dubna – 14. května 2000. Mistrovství vyhrál výběr Česka.

Le soixante-quatrième championnat du monde de hockey sur glace a eu lieu du 29 avril au 14 mai 2000 au Palais de glace de Saint-Pétersbourg en Russie pour la division élite.


Stavba nehtu.

Nehet je rohová nehtová ploténka, která je tvořena zrohovatělými buňkami. Je průhledná, tenká a skládá se ze 3 až 4 různě zrohovatělých (a tvrdých) vrstev, které leží na nehtovém lůžku. Je tlustá 0,50 až 0,75 mm. Skládá se ze tří vrstev: dorzální nehet – tvrdý keratin, intermediální nehet – měkký keratin, ventrální nehet – hyponychiální keratin. Vyrůstá z kořene nehtu a posouvá se po nehtovém lůžku (velmi citlivé) až k volnému okraji nehtu. Vlastní nehet vyrůstá zpod zadního nehtového valu – matrix, která je přímým pokračováním nehtového lůžka. Lůžko nehtu, po které se posouvá nehtová ploténka, je měkká tkáň odpovídající zárodečné vrstvě pokožky.  V dolní části nehtové ploténky je poloměsíčitá skvrna bělavé barvy, nazývaná lunula – měsíček. Zde je nehet nejvíc připevněn a je u každého jednotlivce jinak velký. Nehtová ploténka tu obsahuje množství dutinek, které jsou světlejšího zabarvení. Nehet ohraničují postranní valy. Kožní nehtový val ("paronychium") přirůstá k nehtu nadnehtovou kůžičku (v oblasti lunuly se nazývá "eponychium", pod volným okrajem nehtu zpředu "hyponychium"). Spojení nehtu s lůžkem obstarává v kořenové matrix i na klenbě valu nedokonale zrohovatělá vrstva "epidermální", která se nazývá "lůžkový nehet". Jeho rohové buňky mají dosti tuku, proto je měkký.

Role v lidské kultuře.

Lidé si nehty většinou zastřihávají, aby se jim neulamovaly, či je okusují. V některých civilizacích (stará Čína) bylo módní lakování nehtů, které nosily dlouhé i několik centimetrů. Chránili je před zlomením tím, že na nich nosili stříbrná, umělecky zdobená pouzdra (především vysoce postavené ženy nehty nestříhaly vůbec na znamení toho, že nemusí pracovat); V současnosti je rozšířena móda lakovat si nehty, či si případně nalepovat umělé. Na umělé nehty je také ale potřeba dávat pozor, protože ne všechny jsou zdravotně nezávadné.

Onemocnění nehtů.

Nehty bývají velice často postihovány nemocemi nejrůznějších charakterů. Mnohdy se jedná o poruchy růstů, které jsou většinou zapříčeněny genetickými dispozicemi. Běžně se například setkáváme s plísněmi. Nejznámějším, někdy však neprávem opomíjeným problémem je patrně zarostlý nehet (lat. "unguis incarnatus", jinak "onychokryptóza"). Kolem tohoto onemocnění koluje velké množství chybných informací. Léčení (např. prostřednictvím špon na nehty) vyžaduje individuální přístup, jelikož každý nehet je jiný, a tak některé postupy nemusí vždy zaručeně fungovat.

Nehet je tvrdé zakončení prstů, které slouží jako ochrana a prostředník přenosu tlaku na prsty s okolím, jelikož umožňuje okolní kůži lépe přenášet informace o dotýkaných věcech. Nehty se vyskytují na všech prstech, a to jak na rukou tak i nohou. Rychlost růstu nehtů je na rukou zhruba 0,1 mm za den a na nohou 3 až 4x pomalejší. S věkem se růst mírně zpomaluje. Celý pak naroste za 6-12 měsíců (například po stržení). Nehet obvykle dosahuje tloušťky 0,5 až 1 mm.

En ce qui concerne l'anatomie, un ongle est une partie dure et insensible du doigt ou de l'orteil d'un animal. C'est un phanère terminal kératinisé, homologue de la griffe ou du sabot. Le terme « ongle » désigne plus particulièrement la forme plate que l'on retrouve chez les Primates dont l'être humain.


Frame Relay a X.25.

"Frame Relay" nahradilo starší X.25, která byla provozována na analogových linkách s relativně velkou chybovostí, a která zajišťovala opravu chyb na několika vrstvách, což vedlo k velké režii a těžkopádnosti.  Frame Relay definuje stejně jako X.25 rozhraní pro připojení uživatele do sítě. Frame Relay vzniklo zjednodušením X.25, které bylo na jedné straně umožněno používáním digitálních linek s nízkou chybovostí, na druhé straně používáním protokolů vyšších vrstev, které opravu chyb zahrnují.  Stejně jako X.25 poskytuje Frame Relay také spojovaný mechanismus přenosu. Vytváření spojení se obvykle provádí pomocí signalizace v uživatelském přenosovém kanálu, ale existuje možnost používat i signalizaci samostatným signalizačním kanálem (např. D-kanálem v ISDN).  Hlavní rozdíl mezi Frame Relay a X.25 je přístup k opravám chyb. V Frame Relay neprovádí opakovaný přenos ztracených nebo chybně přenesených datových paketů, ale pouze kontroluje platnost adres a výskyt bitových chyb. Oprava chyb přenosu je přenechána na aplikačních protokolech vyšších vrstev.

Charakteristika.

"Frame Relay" umožňuje přizpůsobit pronajímanou šířku pásma jednotlivým síťovým aplikacím. Dovoluje proto efektivnější a jednodušší využití často drahé přenosové rychlosti WAN sítí. Pro zajištění redundance sítě může být použitá úplná i částečná vícecestná topologie trvalých virtuálních okruhů.  Při návrhu "Frame Relay" bylo přihlédnuto požadavku na nízkou chybovost digitálních přenosových systémů, a proto protokol nepoužívá žádné opravné mechanismy (při nalezení chyby je rámec bez náhrady zahozen). Opravu chyb Frame Relay svěřuje vyšším vrstvám (viz model OSI). Technologie Frame Relay poskytuje kontrolu zahlcení ve formě zpráv s oznámením.

Funkce Frame Relay.

Protokol Frame Relay je použit mezi směrovačem zákazníka a přepínačem, který většinou patří poskytovateli služeb. Mezi těmito dvěma zařízeními je vytvořen trvalý virtuální okruh, trvalý proto, že koncové body jsou neustále stejné a virtuální proto, že po celé cestě sítí není použito žádné vyhrazené fyzické připojení. Poskytovatel místo toho naprogramuje své přepínače tak, aby zajistil, že data vstupují do sítě Frame Relay ze serveru A a opouští ji ze serveru B.  Tento princip se v základu podobá klasickému využití pronajaté linky mezi serverem A a B. Skutečnost je však taková, že technologie přepínání paketů s sebou nese další náklady, díky neexistenci vyhrazených fyzických okruhů. To umožňuje poskytovali zařídit flexibilní šířku pásma. Služba Frame Relay vyžaduje zakoupení určité garantované minimální rychlosti přenosu Committed Information Rate (CIR) pro každý trvalý virtuální okruh. Koncový zákazník může navíc zakoupit hodnotu shlukového přenosu, což je maximální rychlost přenosu dat, přičemž poskytovatel negarantuje zvýšení rychlosti nad rámec CIR (záleží na zatížení sítě). V případě překročení této hodnoty je u všech následujících rámců v hlavičce Frame Relay nastaven bit FECN (Forward Explicit Congest Notification), což je bit, který říká, že CIR byl překročen.

Rámec Frame Relay.

Formát rámců LAPF používaných ve Frame Relay vychází z HDLC a je popsán v doporučení ITU-T Q.922 s četnými odkazy na doporučení ITU-T Q.921.  Mechanismus rozšířených adres z HDLC umožňuje, aby LAPF používalo více než jednobytové adresní pole – LAPF používá 2, 3 nebo 4bytové adresní pole, které obsahuje identifikaci virtuálního okruhu DLCI a jiné řídící informace:  Bit C/R určuje, zdali rámec je HDLC příkaz (C) nebo odpověď (R).  Pomocí bitů BECN a FECN signalizuje síť zahlcení virtuálního okruhu odesílateli a příjemci.  Nastavením bitu DE signalizuje zařízení ukončující virtuální okruh, že rámec může být zahozen, aby se předešlo zahlcení sítě.  Způsob přenosu IPv4, IPv6 nebo PPP datagramů v rámcích Frame Relay je popsán v RFC-1490, RFC-2427 a RFC-1973.

Fast Packet Switching.

Rychlé přepojování paketů () umožňuje přenášet velké objemy dat s vysokou přenosovou kapacitou. Jde o koncepci pro rychlý přenos dat, při které se přes jedno fyzické spojení realizuje více virtuálních. FR protokol je zjednodušená forma protokolu vrstvy 2 LAP-D. Pracuje až na 2 Mbit/s. FR koncepce je modifikace X.25 s tím, že je odstraněno HDLC úsekové potvrzování.

Frame Relay a proměnné přenosové profily.

Jednou z nevýhod Frame Relay je, že ze své podstaty není schopné podporovat proměnné přenosové profily, o nichž se předpokládá, že budou hrát důležitou roli v budoucích sítích. Pro typické širokopásmové aplikace s různými přenosovými profily je proto FR pouze omezeně použitelné.

Frame Relay (FR) je telekomunikační služba pro přenos datových paketů vyvinutá v letech 1984-1992 jako protokol pro přístup k datové síti ISDN. Je založena na přepínání rámců; umožňuje multiplexování rámců různých odesilatelů a příjemců na jednu linku a dosahuje přenosové rychlosti od 56 kbit/s do 45 Mbit/s.

Le relayage de trames (ou FR, pour l'anglais Frame Relay) est un protocole à commutation de paquets situé au niveau de la couche de liaison (niveau 2) du modèle OSI, utilisé pour les échanges intersites (WAN). Il a été inventé par Eric Scace, ingénieur chez Sprint International.


Nahrávání alba.

Deska byla od začátku plánována pro čtrnáct písní, bylo tedy potřeba nahrát dalších deset, které by doplnily oba singly. První nahrávací den proběhl v Abbey Road Studios a sice v pondělí 11. února 1963. Beatles a George Martin začali v 10:00 s nahráváním první písně a skončili coverem "Twist and Shout" o 9 hodin a 45 minut později. Kromě písní na albu obsažených nahráli tehdy Beatles ještě "Hold Me Tight", která se ovšem dostala až na desku With The Beatles. Celý nahrávací den stál 400 liber.  Please Please Me bylo nahráno na dvoustopém magnetofonu s většinou vokálů na jedné stopě a nástroji na druhé pro lepší možnosti vyvažování těchto dvou složek při závěrečném mixu do mono. Později byla namixována i stereo verze, jejíž zvuk je ovšem obecně považován za nevyvážený, proto pro vydání na CD 26. března 1987 byla zvolena mono verze alba. Mnoho let později, 9.září 2009, vychází CD přece jen i ve stereo a zároveň v remastered verzi.

Obal alba a label.

George Martin chtěl pořídit na přední stranu obalu fotografii skupiny před pavilonem hmyzu v londýnské zoo, nicméně tento návrh byl londýnskou zoologickou společností zamítnut. Známá konečná verze obalu s Beatles shlížejícími dolů ze schodiště je pořízena Agnusem McBeanem v londýnském ředitelství EMI.  První vydání mono i stereo LP jsou vysoce sběratelsky ceněné, neboť jsou to jediné desky Beatles na zlato-černém Parlophone labelu. Další vydání mělo žluto-černý, později stříbrno-černý label. Novější desky (po roce 1970) byly vydávány na labelu Apple Records.

Seznam skladeb.

Písně kreditovány Lennon/McCartney, pokud není uvedeno jinak

Umístění v žebřících.

Album se dostalo na první příčku v žebříčcích Disc Weekly, Melody Maker, NME a Record Retailer. Na prvním místě se udrželo po 30 týdnů a celkem v žebříčcích strávilo 74 týdnů, z toho čtyři týdny po znovuvydání na CD v roce 1987.

Please Please Me je první album Beatles vydané 22. března 1963 jako rychlá reakce na úspěch singlů Please Please Me (#1) a Love Me Do (#17). Ze čtrnácti písní na desce bylo osm napsáno autorskou dvojicí John Lennon/Paul McCartney.

<dfn>'</dfn> est le premier album des Beatles, paru le au Royaume-Uni. Sa publication accompagne les débuts de la Beatlemania, après la sortie des deux premiers singles du groupe,'en, suivi quatre mois plus tard de leur premier succès au sommet des hit-parades, la chanson ". Outre les quatre titres figurant sur ces singles, l'album contient dix chansons enregistrées le aux studios EMI d'Abbey Road, lors d'une session d'enregistrement « marathon » de, dans des conditions relevant du direct.


Kampaně.

Kampaň azylu.

Gryfí říše je po nadvládě nekromantů a invazi démonů zpustošená, vyčerpaná a plná démonů. Proto Alaric, arcibiskup Isabely, chce démony v Gryfí říši vymýtit. Bere si na pomoc krvežíznivého Laszla a Freydu, kterou Isabela povýší na generála vojsk. Nejprve potáhnou na hranice s Irollanem, kde sídlí rebelové už od nekromantské války. Vede je lord Caldwell a arcibiskup Randall. Alaric je přesvědčuje, aby se vrátili dod Gryfí říše a uctívali napravenou církev svaté Isabely. Tak proto je napadne a pozabíjí všechny rebely včetně Randalla a Caldwella, a elfy žijící na tomto území. Dalším cílem se stane Jelení vévodství, kde má údajně být Andrej, Nikolajův bratranec. Dobudou Horncrest, hl. město Jeleního vévodství a porazí jeho vévodu Duncana. Nakonec se chtějí dostat do Grinheimu, země trpaslíků, kde se má schovávat Andrej. Freyda to chce vyjednat mírovou cestou, ovšem Laszlo zaútočí na Tor-hrall a vše je zmařeno. Proto musí Freyda utéct pryč z Grinheimu. Ihned osvobodila Duncana a spolupracovala s rebely.

Kampaň pevnosti.

Grinheim je ve válce s Gryfí říší a proto Wulfstan musí ochránit města na hranicích. Wulfstan je navíc prohlášen za vyhnance. Král Tolghar navíc uzavřel s falešnou Isabelou spojenectví. Navíc Tolghar začal válku s temnými elfy na nátlak Isabely. Wulfstan nechce nechat v Grinheimu žádné gryfí jednotky a proto dobývá města obsazená Laszlem a dostane až k Tor-Hrallu, kde se setká s Duncanem a ten mu pomůže s dobytím města. Nakonec spolu osvobodí celé Jelení vévodství, dobyjí zpět Horncrest a zabijí Laszla. Při jeho vraždě se zjeví scéna, kdy Freyda uvidí smrt svého otce Godrika a uvidí dokonce Elratha, dračího boha světla. Ten jí daruje anděly.

Kampaň kobky.

Po odchodu Raelaga se Ygg-chall změnil. Některé klany pokračují v uctívání Malassy, jiní ovšem obnovili starý kult démonů, zejména rod Soulscar. Proto Ylaya, temná elfka z rodu Shadowbrand a opatrovnice Raelaga, se snaží zjistit co nejvíce o novém spojenectví mezi Soulscary a démony. Naneštěstí je prozrazena. Poté co najde Raelaga s pravou Isabelou, připravují zničení Thralsaie. Ylaya musí najít černé draky, protože bez nich nemají Raelag, Isabela a Ylaya žádnou šanci. To se nakonec Ylaye podaří, černé draky přivede na bojiště a s jejich pomocí zabijí Thralsaie. Raelag musí Isabelu s Ylayou opustit, má před sebou nový úkol. Ylaya tedy doprovodí Isabelu do Horncrestu. Najednou zjišťují, že Horncrest je obležen vojsky falešné Isabely. Tuto obranu Ylaya prolomí a osvobodí Duncana, Wulfstana a Freydu. Wulfstan chce získat zpět Tor Hrall, který je v držení krále Tolghara. Nezbývá mu nic jiného bež ho zabít. Ostatní se soustředí zastavit nájezdy démonů na Horncrest. Po dobytí démonických měst v podzemí nastane dočasný mír. Na řadu se tak dostává nová rasa a nový děj - Skřeti.

Nové prvky.

Simultánní tahy.

Simultánní tahy umožňují při hře dvou a více hráčů odehrávat všem hráčům současně. Poté, co jeden z hráčů vstoupí na území jiného hráče, simultánní tahy skončí a do konce hry se už hraje standardní tahový model.

Opravné patche.

Patch 2.1 - vydán 30. ledna 2007 - opravuje chyby, vylepšuje editor map a balancuje jednotlivé schopnosti (změnily se principy Nekromancie a Výcviku)

Heroes of Might and Magic V: Hammers of Fate je první datadisk pro tahovou strategii "Heroes of Might and Magic V".

Heroes of Might and Magic V: Hammers of Fate est la première extension du jeu au tour par tour "Heroes of Might and Magic V". Cette extension a été développé par Nival Interactive et produit par Ubisoft Entertainment. Le jeu est sorti le en Europe et le en Amérique du Nord.


Životopis.

Seurat se narodil v pařížské středostavovské rodině, proto se nikdy nedostal do finančních potíží. S výjimkou letních pobytů u moře prožil celý život v Paříži. Otec byl penzionovaný notář, matka pocházela ze staré pařížské rodiny Veillardů, kteří se v 18. století zabývali sochařstvím.  V letech 1875–1877 studoval ve večerní škole kreslení. V té době studoval práci Charlese Blanca "Gramatika umění kresby", která ho hluboce ovlivnila. Roky 1878 a 1879 strávil na Akademii výtvarných umění, další rok absolvoval vojenskou službu v Brestu. Na konci roku 1880 si spolu s přítelem Edmondem Aman-Jeanem zařídil pronájem v Rue de Chabrol č. 19, nedaleko bytu svých rodičů. Zde žil až do roku 1886. V roce 1883 poprvé a naposledy vystavoval na oficiálním Salónu. Prezentoval zde portrét Aman-Jeana. O rok později porota Salónu odmítla jeho první dílo, kterým se později proslavil, "Koupání v Asniéres". Rok 1885 byl ve znamení letního pobytu v Grandcamp v Normandii a práci na Serautově zřejmě nejvýznamnějším obrazu - "Nedělním odpoledni na ostrově La Grande-Jatte". Tehdy se seznámil s Pissarrem, který převzal jeho malířský styl. Obraz La Grande Jatte vystavil 1886 na osmé, poslední výstavě impresionistů a rovněž na Salónu Nezávislých. Tohoto roku vystavoval prostřednictvím galeristy Duranda-Ruela v New Yorku. Roku 1886 vyšlo o Seuratově způsobu malby první odborné pojednání, a to z pera kritika Félixe Féneona. V té době také navázal kontakty se symbolisty a anarchisty. V únoru1887 se v Bruselu zúčastnil vernisáže výstavy pořádané skupinou Dvacet, na kterou přispěl sedmi plátny. K účasti na výstavě ho vyzval belgický spisovatel Émile Verhaeren. Ze Signacova podnětu se v průběhu roku ustavila skupina Neoimpresionistů, k níž se kromě uvedených dvou malířů připojili ještě Albert Dubois-Pillet, Charles Angrand, Maximilien Luce a krátce také Camille a Lucien Pissarrové. V roce 1888 vystavovala skupina v galerii Nezávislé revue vedené Fénéonem. Léto strávil Seurat v normandském Port-en-Bessin, odkud přivezl několik obrazů.  V následujícím roce vystavoval opět v Bruselu a navázal intimní přátelství s modelkou Madeleine Knoblochovou, s níž sdílel domácnost až do smrti. Knoblochová byla matkou dvou jeho synů (druhý se narodil až po malířově smrti), z nichž žádný se nedožil dospělého věku. Soužití s Knoblochovou před rodinou a přáteli důsledně tajil. V únoru 1890 se Seuratovi narodil první ze synů, Pierre Georges. Na Salónu Nezávislých vystavil Seurat jediný portrét své družky pod názvem "Pudrující se žena". Léto trávil v Gravelines v Normandii, výsledkem je opět několik pláten. Údajně v důsledku jeho ješitnosti došlo ke sporům mezi ním a ostatními neoimpresionisty. V únoru 1891 opět vystavoval s Dvaceti v Bruselu: tentokrát "Kankán a šest krajin".  16. března 1891 vystavil na Salónu Nezávislých nedokončený obraz "Cirkus", 29. března po krátké nemoci zemřel. Příčina smrti není zcela jasná, uvádí se meningitida, zápal plic nebo záškrt. Byl pochován na pařížském hřbitově Père Lachaise.  Syn Pierre zemřel několik dní po něm. 3. května sepsali Signac, Luce a Fénéon jeho majetek. Část obrazů připadla Knoblochové, která se se Seuratovou rodinou rozešla.

Dílo.

V prvních obrazech z počátku 80. let se Seurat námětově inspiroval malíři barbizonské školy. Maloval kameníky, sekáče, žence. Prvním dílem, v němž nalezl svébytný způsob vyjádření, je "Koupání v Asnières". Vznikalo v letech 1883–1884. Porota oficiálního Salónu obraz odmítla, Seurat ho proto vystavil na Salónu Nezávislých. S impresionisty obraz spojuje téma - letní odpočinek u řeky. Zatímco impresionistické obrazy vznikaly spontánně, Seurat si výsledné dílo - a všechna následující - připravoval množstvím skic a náčrtů. Impresionisté malovali v plenéru, závěrečná podoba Seuratových obrazů vznikala v ateliéru. Na "Koupání" je nápadná statičnost zobrazených postav, na obraze takřka absentuje pohyb. Atmosféra díla vyzařuje klid, podobně jako je tomu na deskách renesančního malíře Piero della Francesca, jehož dílo Seurat v té době studoval. Za nejslavnější Seuratův obraz bývá považováno "Nedělní odpoledne na La Grande Jatte". Vystaveno bylo na poslední výstavě impresionistů v roce 1886. Na tomto výletním ostrově na Seině vytvořil Seurat velké množství olejových skic: nejprve prázdné krajiny, pak jednotlivých postav. Závěrečná syntéza pak byla mechanickou záležitostí. Podobně jako u "Koupání" vyzařuje z obrazu klid a v tomto případě navíc i monumentalita. Kompoziční pohyb probíhá zleva doprava a je vyvážen pohledem většiny postav, jenž směřuje vlevo. Jednotlivé postavy jsou umístěny v dokonalé harmonii a navozují dojem koncertu. Hudební stránka obrazu je explicitně vyjádřena postavou trubače v levé části obrazu. "Nedělní odpoledne" je považováno za jedno z nejvýznamnějších děl malířství 19. století. Obraz se v roce 1984 stal inspirací k muzikálu Neděle v parku s Georgem (Sunday in the Park with George), který slavil úspěchy na Broadwayi.  Seuratovu pointilistickou metodu lze velmi dobře sledovat na obraze "Le Bec du Hoc u Grandcamp" z roku 1885. Malíř vycházel z předpokladu, že pokud umístí na plochu obrazu těsně vedle sebe malé plochy základních barev ve správném poměru, bude je z určité vzdálenosti oko pozorovatele vnímat v malířem zamýšlených barevných hodnotách. Na obraze, představujícím mohutný skalnatý blok vybíhající do Atlantiku poblíž normandského letoviska Grandcamp, vytvářejí drobné barevné body nepřebernou škálu odstínů jak oceánu, tak rostlinstva zalitého sluncem. Seuratovo moře - nejen na tomto obrazu - je na rozdíl od impresionistů klidné, stejně jako je tomu na obrazech se stafáží. Pohyb na obraze vyjadřuje pouze let několika ptáků. Národní galerie v Praze vlastní Seuratův obraz "La Maria, Honfleur" z roku 1886.

Seuratův vliv.

Seuratův přístup k malbě, v němž se snažil sloučit umělecké a vědecké hledisko, ovlivnil řadu jeho současníků a nalezl rovněž následovníky. Umělecky měl k Seuratovi a pointilismu nejblíže Paul Signac. Ten se také pokusil o jeho odborné vysvětlení v práci "Od Delacroixe k neoimpresionismu", která vyšla v roce 1899. V letech 1885–1890 maloval Seuratovou technikou i Camille Pissarro. I Vincent van Gogh namaloval v létě roku 1887 několik obrazů pointilistickou technikou. V návaznosti na Seurata pokračovali ve vývoji autonomie barvy na obraze i Paul Gauguin a nabisté. S pointilismem se po svém vyrovnávali i Robert Delaunay, Henri Matisse a italští futuristé. Krátkým obdobím neoimpresionismu prošel i zakladatel abstraktního umění Vasilij Kandinskij a Piet Mondrian.

Georges Seurat (plným jménem Georges-Pierre Seurat, (2. prosince 1859 Paříž – 29. března 1891 Paříž) byl francouzský malíř, zakladatel neoimpresionismu. Vynalezl a používal techniku pointilismu či divizionismu, což bylo skládání obrazu z malých barevných bodů. Pointilismus hledal vnitřní zákonitost, která by určila umístění barev v obraze.

Georges Seurat, né à Paris le et mort le, dans la même ville, est un peintre et dessinateur français, inventeur de la technique dite divisionniste, de division du ton, appelée également peinture optique ou chromo-luminarisme, et plus couramment pointillisme. Considéré avec Cézanne, Gauguin et Van Gogh, comme un des quatre grands peintres du post-impressionnisme, auteur d’œuvres devenues iconiques de la peinture du 19e siècle, il est l'auteur d'une œuvre restreinte (six grandes compositions, une trentaine de marines et scènes de port, environ 160 petites peintures sur panneaux dites croquetons, et environ 800 dessins) mais qui a fortement influencé les avant-gardes du 20e siècle, fauvisme, cubisme, futurisme, mouvements qui se sont revendiqués de lui. Seurat est l'un des principaux artistes français et a fait l'objet de très nombreuses études par les historiens d'art français et étrangers, notamment André Chastel, Roger Fry, Robert Goldwater, Louis Hautecœur, Robert L. Herbert, Benedict Nicolson, Walter Pach, Robert Rey, Meyer Schapiro.


Biografie.

Dětství a mládí.

Narodil se roku 1978 ve městě Springfield, stát Ohio do rodiny nižší společenské vrstvy. Během dětství byl svou matkou vyučován doma. Od čtyř let bral lekce hraní na piano a od sedmi let zpíval v kostelním pěveckém sboru. V roce 1988 se jeho rodiče rozvedli, z čeho se jeho matka zhroutila. V dvanácti nastoupil na springfieldskou North High School, kterou o čtyři roky později úspěšně zakončil. Poté nastoupil na University of Pennsylvania, kde studoval angličtinu a afroamerickou literaturu. Během univerzitních studií byl členem spolku "Sphinx Senior Society". Vystudoval v roce 1999. Později pracoval v managementu firmy Boston Consulting Group.

Hudební kariéra.

Počátky (1996-2003).

Na univerzitě vedl jazz-popovou a cappella skupinu nazvanou "Counterparts". Se skupinou získali věhlas a dobré kritiky po přezpívání písně "One of Us" od Joan Osborne, kterou vydali na svém univerzitním albě "Housekeeping". Ve stejné době byl představen zpěvačce Lauryn Hill, která ho nechala hrát na piano ve své skladbě "Everything is Everything" z alba "The Miseducation of Lauryn Hill" (1998).  Po vystudování univerzity pokračoval ve své hudbě. Vystupoval ve Philadelphii, New Yorku a Bostonu. Během své rané kariéry nahrál dvě nezávislá alba. První bylo pouhé demo, avšak druhé "Live at Jimmy's Uptown" (2001) začal prodávat na svých vystoupeních a posílat do nahrávacích společností. Roku 2001 byl představen Kanye Westovi, který ho poté často najímal na zpívání refrénů či jen jako vokál. Roku 2003 spolupracoval jako "uncredited" zpěvák na písních "You Don't Know My Name" od Alicia Keys, "Encore" a "Lucifer" od rappera Jay-Z či "This Way" od skupiny Dilated People.

Get Lifted (2004-2005).

V roce 2004 získal nahrávací smlouvu u právě vzniklého labelu Kanyeho Westa GOOD Music, kde začal používat umělecké jméno "John Legend". V únoru 2004 spolupracoval zatím stále jako "uncredited" zpěvák na písni "Never Let Me Down" z Westova debutu "The College Dropout".  V prosinci poté vydal své debutové album "Get Lifted", na kterém pracoval od roku 2001. Album se umístilo na čtvrté příčce žebříčku Billboard 200 s 116 000 prodanými kusy v první týden prodeje v USA. Celkem se v USA prodalo dva miliony kusů alba, avšak získalo "jen" certifikaci platinová deska. Celosvětově se alba prodalo přes tři miliony kusů. V hitparádách zabodovaly singly "Used to Love U" a především "Ordinary People". Na albu hostovali rappeři Kanye West a Snoop Dogg. Za toto album získal dvě ceny Grammy.  Od roku 2005 byl již přizváván k plným autorským spolupracím. Hostoval například v písních "Faithful" a "They Say" od rappera Common, "Like That" od skupiny The Black Eyed Peas, a také si zazpíval duet s legendárním zpěvákem Rayem Charlesem na písni "Touch".

Once Again (2006-2007).

V říjnu 2006 bylo vydáno jeho druhé studiové album nazvané "Once Again". Umístilo se na třetí příčce žebříčku Billboard 200. Alba se v USA prodalo okolo 1,2 milionu kusů, celosvětově poté 2,5 milionu. Jediným úspěšnějším singlem byla píseň "Save Room", která se umístila na 61. příčce žebříčku Billboard Hot 100. Na albu hostovala zpěvačka Mary J. Blige.  Také hostoval na písních "Do U Wanna Ride" rappera Jay-Z, "King & Queen" zpěvačky Mary J. Blige a dalších.

Evolver (2008-2009).

Jeho třetí studiové album "Evolver" bylo vydáno v říjnu 2008. Debutovalo na čtvrté příčce žebříčku Billboard 200 se 132 000 prodanými kusy v první týden prodeje v USA. Celkem se v USA prodalo okolo 630 000 kusů, čím album získalo certifikaci zlatá deska. Úspěšným singlem alba se stala píseň "Green Light" (ft. Andre 3000). Na albu hostovali rappeři Andre 3000, Kanye West a zpěvačky Brandy a Estelle.  V těchto letech hostoval na písních "Slide Show" rappera T.I., "Magnificent" rappera Rick Ross nebo "Decisions" rappera Busta Rhymes

Wake Up! (2010-2012).

Roku 2010 vydal se skupinou muzikantů The Roots album "Wake Up!". To debutovalo na osmé příčce s 63 000 prodanými kusy v první týden prodeje v USA. Celkem se v USA alba prodalo okolo 200 000 kusů. Album bylo oceněno třemi cenami Grammy.  Roku 2010 hostoval na písních "Blame Game" a "All of the Lights" Kanye Westa z jeho alba "My Beautiful Dark Twisted Fantasy".  V roce 2011 vystupuje na world tour se skupinou Sade. Také nahrává své čtvrté studiové album.

Love in the Future (2013-2015).

V srpnu 2013 vydal své čtvrté studiové album s názvem "Love in the Future". Z alba pochází singl "All of Me", který se umístil na 1. příčce v Billboard Hot 100 a stal se 4x platinovým. V první týden prodeje se v USA prodalo 68 000 kusů alba, které tím debutovalo na 4. příčce v Billboard 200. O druhý týden se prodalo dalších 30 000 kusů. Celkem se v USA prodalo 636 000 kusů alba, a tím získalo certifikaci zlatá deska.  V roce 2015 obdržel ocenění Zlatý glóbus a Oscar za píseň "Glory" (ft. Common), kterou nahrál pro soundtrack k filmu "Selma".

Darkness and Light (2016- současnost).

V říjnu 2016 vydal singl "Love Me Now", který se umístil na 23. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a získal US certifikaci zlatý singl. V listopadu se pokusil navázat na úspěch předchozího singlu, novou písní s názvem "Penthouse Floor" (ft. Chance the Rapper). Ta ovšem v hitparádách nezabodovala. V prosinci bylo vydáno jeho páté studiové album s názvem "Darkness and Light". Album debutovalo 14. příčce žebříčku Billboard 200 s 38 000 prodanými kusy (po započítání streamů). Vydáním alba dovršil svou smlouvu u hudebního labelu GOOD Music. V roce 2017 byl z alba vydán třetí a poslední singl "Surefire", který ovšem také propadl.

Ocenění.

2005  2006  2007  2009  2011  2015

John Roger Stephens (*28. prosince 1978 Springfield, Ohio), spíše známý jako John Legend, je americký zpěvák, textař a herec, který obdržel devět cen Grammy. Jeho debutové album "Get Lifted", které vyšlo v roce 2004 se stalo platinovým. Svých prvních pět alb vydal pod společností GOOD Music, kterou založil rapper a hudební producent Kanye West, se kterým často spolupracoval.

John Legend, né John Roger Stephens le à Springfield dans l'Ohio, est un compositeur, pianiste, acteur et chanteur de soul et de R'n'B américain.


Odvození.

Cílem je proložit hodnotami formula_1, formula_2 polynom formula_3-tého stupně formula_4. Koeficienty formula_5 jsou přitom voleny tak, aby součet druhých mocnin odchylek  byl minimální, tj.  Úloha vede na problém nejmenších čtverců.

Problém nejmenších čtverců.

Dosazením hodnot formula_1 do polynomiálního modelu formula_9 přímo dostaneme aproximační problém. Z definice odchylky formula_10 zřejmě platí formula_11. (Uvědomme si, že formula_10 tak vlastně reprezentuje chybu vzniklou při měření veličiny formula_13 přičemž předpokládáme, že veličiny formula_14 jsou známy přesně.) V maticovém zápisu  kde  formula_17 jsou neznámé koeficienty hledaného polynomu a cílem je dosáhnout takového řešení, aby norma vektoru formula_18 byla minimální. Úloha se řeší metodou nejmenších čtverců.

Minimum funkcionálu formula_19.

Minimum (pozitivně semidefinitního) funkcionálu formula_19 můžeme hledat klasicky pomocí derivací. Protože veličiny formula_14, formula_13 jsou předem známy, odchylka formula_10 je funkcí koeficientů polynomu formula_24, tj. formula_25. Minimalizace součtu kvadrátů odchylek formula_10 vede na hledání minima funkcionálu  Funkcionál tvoří součet druhých mocnin, je tedy zřejmě nezáporný a nemůže obsahovat žádná lokální maxima ani sedlové body. Bod splňující podmínky  je tedy vždy lokálním minimem, které je zároveň minimem globálním. Vyjádříme-li jednotlivé parciální derivace, dostáváme soustavu lineárních algebraických rovnic, kterou můžeme maticově zapsat ve tvaru  Řešením této soustavy jsou hledané koeficienty formula_30. Pokud má matice formula_31 lineárně nezávislé sloupce, koeficienty polynomu jsou dány jednoznačně a lze je formálně vypočítat podle vztahu  Jak vidíme, soustava získaná z parciálních derivací funkcionálu formula_19 není nic jiného než soustava normálních rovnic odpovídající problému nejmenších čtverců z předchozího odstavce. Poznamenejme, že se úloha zpravidla (z numerických důvodů) "neřeší" pomocí soustavy normálních rovnic formula_34, ale například QR faktorizací rozšířené matice formula_35 původního problému nejmenších čtverců.

Kvadratická regrese.

"Kvadratická regrese" je případ polynomické regrese, kdy stupeň polynomu formula_24 je roven dvěma. Jako taková je tedy speciálním případem lineární regrese. Soubor daných hodnot je proložen (aproximován) kvadratickou funkcí (parabolou). Koeficienty polynomu (paraboly) jsou opět vypočteny metodou nejmenších čtverců.  Odvození problému nejmenších čtverců i nalezení minima funkcionálu je zcela analogické předchozímu případu. Místo obecným polynomem formula_37 prokládáme data parabolou, tedy polynomem druhého řádu formula_38. Součet čtverců odchylek formula_39 (funkcionál formula_19) závisí na parametrech formula_41, konkrétně  Minimum funkcionálu formula_19 opět nalezneme pomocí parciálních derivací (v místě lokálního extrému jsou rovny nule),  Spočtením derivací dostaneme soustavu normálních rovnic  ze které již formálně není problém (za předpokladu regularity matice soustavy) vypočítat koeficienty formula_41.

Polynomická či polynomiální regrese představuje proložení (aproximaci) zadaných hodnot polynomem a jde o zvláštní případ lineární regrese. Koeficienty hledaného polynomu jsou metodou nejmenších čtverců vypočteny tak, aby součet druhých mocnin odchylek původních hodnot od získaného polynomu byl minimální.

La régression polynomiale est une analyse statistique qui décrit la variation d'une variable aléatoire expliquée à partir d'une fonction polynomiale d'une variable aléatoire explicative. C'est un cas particulier de régression linéaire multiple, où les observations sont construites à partir des puissances d'une seule variable.


Pojmenování.

Pojmenování severní Kamnické části pohoří pochází od jména města Kamnik. Ve slovinštině je odvozeným názvem pohoří Kamniške Alpe. V češtině se vyskytují varianty Kamnické Alpy nebo Kamnišské Alpy.  Jižní část – Savinjské Alpy – se do češtiny přepisuje jako Savinjské Alpy, Savinské Alpy i Saviňské Alpy.

Poloha.

Sever území je vymezen na hranicích s Rakouskem hřebenem Mrzle gory, západ tvoří údolí řek Tržiška Bistrica, Lomščica a Reka. Východ oblasti je ohraničen horním tokem řeky Kokra. Jih pohoří spadá do Lublaňské kotliny.

Členění pohoří.

Celou oblast dělíme na několik horských celků.  Centrální hřeben je nejvyšší a zároveň nejrozsáhlejší částí. Je tvořen jednolitou páteří hor táhnoucí se ve směru západ – východ a dělíme jej na další celky – Grintavce, Planjavy a Ojstrice. Od severu zasahuje do skupiny údolí Ravenska Kočna, od východu zpřístupňuje pohoří nejkrásnější údolí "Savinjských Alp" – Logarské údolí, které se točí k jihu kolem řeky Savinje a tvoří tak jeho východní hranici. V centrální skupině leží turisticky nejatraktivnější štíty pohoří (Jezerska Kočna, Grintovec, Skuta) s nejhustší sítí horských chat, tras a zajištěných cest. Výchozími místy jsou obce Jezersko na západě a Logarská dolina od severovýchodu.  Západně od hlavního hřebene leží další část hor – skupina Storžič. Má jasně vymezený protáhlý hřeben a tvoří výrazný val nad Ljubljanskou kotlinou. Na západě sousedí s Karavankami. Spadá prudce k jihu strmými skalnatými úbočími.  Další velmi výraznou skupinou "Savinjských Alp" je vysoce vyzdvižená část v hraničním hřebeni Mrzla gora. Hřeben ve tvaru písmene „U“ začíná na západě nad dolinou Ravenské kočny a vrcholí mohutnou Mrzlou gorou.  Stranou hlavního hřebene leží další skupina Krvavce a Kalškého grebenu. Vrchol Krvavec ční ze středu vysoko položené náhorní planiny, která je zpřístupněna soustavou lanovek. V zimě využívána jako populární lyžařské středisko.  Velmi hezkou, i když méně navštěvovanou skupinou hor je Velika planina s průměrnou výškou 1800 m n. m. Navazuje od severu na skupinu Planjavy a Ojstrice, ležící v Centrálním hřebeni. Mezi další, ale méně významné skupiny "Savinjských a Kamnických Alp" patří masiv Raduhy (2062 m), Rogatce (1157m) a Meniny planiny.

Vodstvo.

Celá oblast je poměrně chudá na jezera. Největším jezerem je Planšarsko jezero nad Jezerskem. V pohoří pramení několik řek - Tržaška Bistrica, Kokra, Kamnická Bistrica a nejvýznamnější řeka Savinja. Také zde najdeme několik vodopádů. největším je Slap Rinka na konci Logarské doliny.

Turismus.

V celém pohoří je dostatečně hustá síť značených stezek, z nichž některé patří svou expozicí mezi nejnáročnější jištěné cesty ve Slovinsku. Také horských chat je dostatek a jsou na všech důležitých místech. Obyvatelé České republiky jsou nepřímo spojeni s chatou Češka koča, postavenou v r. 1900 českou sekcí Slovinského horolezeckého svazu (SPD). Výchozími body jsou obce Tržiška Bistrica, Jezersko, Savinja a další obce na jihu pohoří.

Kamnicko-Savinjské Alpy (, nebo ) je horstvo na severu Slovinska a menší částí také na jihu Rakouska. Svou geologickou stavbou je velmi podobné nedalekým Julským Alpám. Patří do systému Slovinských Alp a řádově do soustavy Jižních vápencových Alp. Zaujímají plochu 988 km, nejvyšší horou je slovinský Grintovec (též "Grintavec") – 2588 m n. m. na západě masivu. Kamnicko-Savinjské Alpy představují druhé nejvyšší horstvo ve Slovinsku; na jejich území leží nejjižnější bod Rakouska.

Les Alpes kamniques (slovène : "Kamniške Alpe" ; allemand : "Steiner Alpen") ou Alpes de Savinja (slovène : "Savinjske Alpe" ; allemand : "Sannthaler Alpen" ou "Sulzbacher Alpen") sont un massif des Préalpes orientales méridionales. Elles s'élèvent principalement en Slovénie (Basse-Styrie, province de Carinthie, Carniole), mais aussi en infime partie en Autriche (land de Carinthie).


Vývoj.

Texan byl zkonstruován na základě předchozího cvičného stroje společnosti North American Aviation Inc. s označením NA-16 (BT-9).  Instalací výkonnější pohonné jednotky Pratt & Whitney R-1340-47 o výkonu 441 kW a dalších doplňků do draku NA-16 vznikl typ NA-26. Nový stroj, zalétaný v březnu 1937, zvítězil v soutěži na pokračovací cvičný letoun BC-1 (Basic Combat) s následnou objednávkou na 41 kus.  Zakázka byla posléze rozšířena na 180 exemplářů, které se po úpravách pro sériovou výrobu v továrních dokladech označovala NA-36. Pod bohatě proskleným krytem kokpitu byly za sebou umístěny sedadla pilota a instruktora, pro nácvik střelby byl letoun vyzbrojen jedním pevným kulometem Colt-Browning ráže 7,62 mm. Jestliže se BC-1 využíval pro nácvik střelby pohyblivým kulometem, nesl v zadní části kabiny stejný typ zbraně uložené v kloubovém závěsu. Letoun měl celokovovou kostru, křídla byla rovněž celokovová včetně potahu, zadní část trupu byla potažena plátnem.  Již v roce 1938 byly BC-1 objednány pro Royal Air Force jako první americké letouny. Ještě před vyhlášením zákona o půjčce a pronájmu dosáhly britské objednávky BC-1 počtu 1100 kusů. 400 strojů bylo Royal Air Force dodáno jako Harvard Mk.I.  Ze série BC-1 bylo 30 kusů dodáno jako BC-1I se zakrývatelným prostorem žáka pro nácvik letu podle přístrojů a tři jako BC-2 (NA-54) s motorem Pratt & Whitney R-1340-45, třílistou vrtulí a celokovovým trupem.  Nová trojúhelníková svislá ocasní plocha a celokovový trup byly charakteristickým znakem další velké série BC-1A (NA-55) čítající 92 stroje. V roce 1940 došlo ke zrušení označení BC s následným zavedením AT (Advanced Trainer), takže další letouny byly dodávány jako AT-6 (NA-59) prakticky beze změn proti BC-1A. Kalifornské závody v Inglewoodu dodaly 85 kusů AT-6. 1173 AT-6 převzalo RAF jako Harvard Mk.II.  Ve stejném roce byl z kapacitních důvodů postaven další závod North American v Dallasu ve státě Texas, jehož výroba dala 1032 kusů nových AT-6A (NA-77). Továrna v Inglewoodu po dohotovení 517. letounu AT-6A jeho výrobu ukončila a přešla jen na bojové typy. Typ AT-6A byl poháněn motorem R-1340-49 a jeho integrální křídlové palivové nádrže byly nahrazeny plechovým, vyjímatelnými.  Dalších 399 strojů verze AT-6B mělo instalované pohonné jednotky R-1340-AN-1. Tato varianta byla vybavena speciálně pro výcvik ve střelbě již na výrobních linkách. Následná velkosériová verze AT-6C (NA-88) byla upravena pro výrobu z nedeficitních materiálů. Pro výrobu kostry stroje AT-6C bylo použito ocelových trubek namísto hliníku a jeho slitin. 726 AT-6C převzalo Royal Air Force pod označením Harvard Mk.IIA.  Na 2970 letounů AT-6C navázala výroba 4388 strojů AT-6D, jejichž konstrukce trupu se vrátila k původnímu provedení. Jeden z nich byl postaven jako XAT-6E s výškovým motorem Ranger V-770-9. 351 AT-6D převzalo RAF jako Harvard Mk.III.  Licenční výroba Texanů u kanadské firmy Noorduyn dala vzniknout 2485 kusům verze Harvard Mk.IIB. Dalších 1500 zde bylo vyprodukováno pro americkou vládu, která je pod označením AT-16 (NA-66) předala Royal Canadian Air Force na výcvik.  Závěrečnou válečnou verzí se stal AT-6F se zesílenou konstrukcí (956 letounů).  Po ukončení druhé světové války zůstalo v USAAF přes 2000 AT-6 všech verzí, které byly v červnu 1948 přeznačeny na T-6. V následujícím roce bylo 2068 z nich postupně modernizováno, opatřeno novým kabinovým krytem a větší zásobou paliva na variantu T-6G (NA-168).  V období 1949-1950 bylo v licenci postaveno u kanadské společnosti Canadian Car & Foundry 50 letounů T-6J upravených podobně jako T-6G.  59 strojů LT-6G bylo sestaveno z dílů v Jižní Koreji v době korejského konfliktu, označení SNJ-1 až SNJ-6 nesly Texany ve službách amerického námořního letectva. Texany sloužící v řadách Flygvapnet měly označení Sk 16, ve Španělsku C6 a v Japonsku K5Y.

North American T-6 Texan byl jednomotorový dvoumístný cvičný letoun užívaný ve druhé světové válce. Létali na něm piloti USAAF, US Navy, RAF a zemí britského Commonwealthu, po válce byl vyvážen do 40 zemí světa. V mnohých leteckých klubech slouží dodnes.

Le North American "Texan" est l'appareil d'entraînement standard des pilotes de chasse des nations alliées pendant la Seconde Guerre mondiale. Il fut connu sous les noms de SNJ au sein de l'US Navy, de AT-6 dans l'USAAC et de Harvard dans les forces aériennes du Commonwealth. Il remporta un gigantesque succès commercial : il fut produit à, toutes versions confondues.


Změny v seznamu sportů.

Olympijský program se v průběhu let výrazně měnil a počet sportů se postupně navyšoval, dokud ho na začátku 21. století MOV neomezil na 28.  Jedinými letními sporty pořádanými na všech OH jsou atletika, plavecké sporty (soutěže v plavání), cyklistika, šerm a gymnastika (soutěže ve sportovní gymnastice). Mezi zimní sporty, které jsou stálou součástí OH patří lyžování (soutěže v běžeckém lyžování), bruslení (soutěže v rychlobruslení a krasobruslení) a lední hokej. Krasobruslení a lední hokej byly také nakrátko součástí LOH před uspořádáním prvních ZOH v roce 1924.  Během 20. století byly součástí olympijského programu i ukázkové sporty, které měly propagovat lokální populární sport, či vytvořit zájem o nové sporty. Jejich soutěže a ceremoniály byly stejné jako ty oficiální, avšak získané medaile nebyly počítány do oficiálních žebříčků. Některé ukázkové sporty pak byly zapsány i na oficiální program, jako např. baseball či curling. V roce 1989 se MOV rozhodl zrušit koncept ukázkových sportů s platností po roce 1992. Výjimkou byl turnaj ve wushu uspořádaný při LOH 2008 v Pekingu.  I přes snahu MOV vyrovnat zastoupení a nabídku disciplín mužů a žen, v programu stále existují sportovní soutěže, které jsou exkluzivní pro jedno pohlaví. Pouze muži soutěží v severské kombinaci a naopak pouze ženy v moderní gymnastice a synchronizovaném plavání.  Sporty, které uplatňují motorem poháněné stroje nemohou být přijaty na olympijský program podle pravidel MOV. Přesto byla na LOH 1908 v Londýně oficiálně uspořádána soutěž motorových člunů, jelikož toto pravidlo ještě nebylo zavedeno.  Dřívější olympijské hry pořádaly soutěže ve sportech, které již nejsou součástí olympijského programu, jako pólo či přetahování lanem. Program OH byl sestavován organizátory jednotlivých her až do roku 1924, kdy toto právo převzal MOV. Bývalé olympijské sporty byly zrušeny kvůli nedostatku zájmu, chybějící zastřešující organizaci, či protože jejich účastníci byli profesionálové během éry, kdy byly OH čistě amatérskou záležitostí. Některé zrušené sporty se však na program později vrátily, jako tomu bylo v případě lukostřelby a tenisu.  Podle pravidel Olympijské charty musí být nově přidané sporty na každou edici OH schváleny na kongresu MOV nejpozději 7 let před těmito hrami.

Změny od roku 2000.

Jediné sporty, které byly z programu vyškrtnuty od roku 1936 jsou baseball a softball. Toto vyřazení bylo odhlasováno na kongresu MOV v Singapuru 11. 7. 2005 a následně potvrzeno 9. února 2006. Po jejich posledních soutěžích na LOH 2008 jsou nyní považovány jako jeden sport kvůli sjednocení jejich mezinárodních organizací.  Dva bývalé sporty - ragby a golf - se vrátily na program LOH 2016. 9. 10. 2009 bylo během kongresu MOV v Kodani odhlasováno přijetí ragby sevens a golfu jako oficiálních sportů.  V únoru 2013 MOV zvažoval vyškrtnutí sportu a jeho výměnu za nový, přičemž MOV doporučilo jako kandidáta zápas. 8. 9. 2013 MOV vyřazení odmítl a zařadil zápas na program LOH 2020 a 2024. 3. 8. 2016 bylo odhlasováno přidání baseballu a softballu, sportovního lezení, karate, surfingu a skateboardingu na program LOH 2020 v Tokiu.

Letní olympijské sporty.

Sporty a sportovní soutěže v tabulce jsou nebo byly součástí oficiálního olympijského programu. Čísla u jednotlivých her značí kolik disciplín v daném sportu bylo pořádáno, křížek (x) značí, že sport byl pořádán jako ukázkový.  8 sportů obsahuje více sportovních soutěží.

Ukázkové letní sporty.

Tyto sporty/sportovní soutěže byly pořádány na olympijských hrách jako ukázkové, ale nikdy nebyly součástí oficiálního programu. Roky v závorkách uvádějí LOH, na kterých se daný sport/sportovní soutěž objevily.

Zimní olympijské sporty.

Sporty a sportovní soutěže v tabulce jsou nebo byli součástí oficiálního olympijského programu. Čísla u jednotlivých her značí kolik disciplín v daném sportu bylo pořádáno, křížek (x) značí, že sport byl pořádán jako ukázkový.  3 sporty obsahují více sportovních soutěží.

Ukázkové zimní sporty.

Tyto sporty/sportovní soutěže byly pořádány na olympijských hrách jako ukázkové, ale nikdy nebyly součástí oficiálního programu. Roky v závorkách uvádějí ZOH, na kterých se daný sport/sportovní soutěž objevily.

Olympijské sporty jsou součástí letních a zimních Olympijských her. Letní olympijské hry 2016 měly na programu 28 sportů a Zimní olympijské hry 2018 měly na programu 7 sportů. Pro LOH v Tokiu 2020 je plánováno přidání dalších 5 sportů. Seznam olympijských sportů se v průběhu let vyvíjí, sporty jsou jak přidávány, tak vyškrtnuty. Každý olympijský sport je zastřešen svou vlastní mezinárodní organizací. O seznamu sportů, sportovních soutěží a disciplín rozhoduje Mezinárodní olympijský výbor (MOV). Některé olympijské sporty obsahují více sportovních soutěží, které jsou často chybně považovány za samostatné sporty. Například sport nazvaný plavecké sporty obsahuje sportovní soutěže plavání, dálkové plavání, synchronizované plavání, skoky do vody a vodní pólo. Sportovní soutěže pak dále obsahují více disciplín, ve kterých se bojuje o olympijské medaile. Sporty či sportovní soutěže jsou zařazeny na olympijský program, jestliže MOV usoudí, že jsou praktikovány v dostatečném počtu zemí světa. Přísnější kritéria jsou uplatňovány na sporty/soutěže s vysokou účastí - mužské (účastní se více mužů než žen) a letní (letních her se účastní více zemí než zimních her).

Les sports olympiques sont l'ensemble des sports et disciplines qui sont inscrits au programme des Jeux olympiques d'été et d'hiver. L'actuel programme olympique se compose de 41 sports, de 59 disciplines et de près de 400 épreuves. Les Jeux olympiques d'été comprennent 34 sports (et 44 disciplines) et ceux d'hiver 7 sports (et 15 disciplines).


Život.

Nicolas Jean de Dieu Soult byl synem notáře Jeana Soulta (1726–1779), jenž pocházel ze starousedlické rodiny sklářů. Matkou byla Brigitte de Grenierová. Nicolas Jean měl šest dalších sourozenců. Roku 1785 vstoupil do královské armády a sloužil v pluku Royal Infanterie. Roku 1787 opustil nakrátko službu v armádě. Během francouzské revoluce jeho kariéra strmě stoupala, když se vyznamenal pod generálem Custinem a Lazarem Hochem. Koncem ledna 1792 byl rotmistr Soult povýšen a sloužil jako podporučík v l. praporu hornorýnských dobrovolníků, kteří byli podřízení generálu Kellermannovi. V červnu 1792 se stal zastupujícím velitelem praporu a v listopadu 1793 byl jeho prapor přidělen k Rýnské armádě, které velel generál Jourdan. V roce 1794, po bitvě u Fleurus (25. června 1794), byl jmenován brigádním generálem a bojoval na Rýnu a Mohanu. V této hodnosti bojoval i u Altenkirchenu (4. června 1796), kde zvítězil nad Rakušany. Roku 1799 velel brigádě v předvoji Dunajské armády pod Lefebvrem: zde si vydobyl povýšení na divizního generála v bitvě u Stockachu (25. března 1799), kde Francouzi byli poraženi Rakušany, kteří je početně skoro čtyřnásobně přečíslili. V bitvě byl raněn generál Lefebvre a Soult se stal zastupujícím velitelem. Téhož roku byl Soult přemístěn do Švýcarska pod velení Massény a bojoval v druhé bitvě u Curychu (25. září 1799), kde se vyznamenal přetnutím spojení mezi Rusy Rimského-Korsakova a Rakušany pod von Hotzem, aby pak odbojné kantony hladce obsadil a pronásledoval zbytky ruských vojsk. Následujícího roku převzal pod Massénou velení pravého křídla Italské armády, s kterou se uzavřel i s vrchním velitelem v obleženém Janově. Při jednom výpadu z obleženého města byl těžce raněn na úpatí Monte Creto (13. května 1800) a zajat. Po bitvě u Marenga (14. června 1800) byl ze zajetí propuštěn a na rozkaz Prvního konsula se ujal velení v Piemontu.

1802 – 1814.

Roku 1802 se stal generálplukovníkem Konsulární gardy a v letech 1803 až 1805 velel táboru v Boulogne, kde byla armáda cvičena k invazi do Anglie. Po zřízení císařství byl 19. května 1804 povýšen do hodnosti císařského maršála.  V následujícím tažení roku 1805 velel IV. sboru a v bitvě u Slavkova (2. prosince 1805) zaujal pozice ve středu francouzské sestavy. Jeho dvěma divizím (Saint-Hillaire a Vandamme) pak připadl úkol provést slavný "„Lví skok“" – obsazení Starých Vinohradů a výšiny Prace – který rozhodl bitvu. V následujícím tažení roku 1806–1807 bojoval v bitvě u Jeny (14. října 1806) i u Pruského Jílového (8. února 1807). Dva dny po bitvě u Friedlandu 16. června 1807 obsadil Königsberg (dnes Kaliningrad). Po Tylžském míru (Tilsit) byl jmenován vévodou Dalmatským.  Roku 1808 doprovázel Napoleona na Pyrenejský poloostrov a obdržel velení Centrální armády. Zvítězil v krvavé bitvě u La Coruñi (16. ledna 1809) proti Britům pod generálem Moorem a vrhl anglo-portugalské vojsko zpět do Porta. Byl jmenován místo Jourdana šéfem generálního štábu armády ve Španělsku a porazil Španěly u Ocaña (12. listopadu 1809), obsadil Sevillu a Španěly zatlačil do Cádizu. Roku 1810 byl jmenován guvernérem Andalusie. Dne 11. března 1811 dobyl Badajoz a odrazil spojené anglické a portugalské vojsko 16. května 1811 u Abufera (nerozhodná bitva). Na jemu svěřeném území Andalusie zavedl civilní správu, opravoval, budoval a vedl si znamenitě i po stránce politické. Spolu se Suchetem (Aragonie) byli jediní francouzští velitelé, kteří na svěřeném území provedli takové reformy, že obyvatelstvo bylo spokojeno a na území bezpečno. Pro neshody s králem Josefem však Soult roku 1813 opustil Španělsko, aby převzal velení gardové pěchoty v bitvě u Grossgörschenu 2. května 1813 (po padlém maršálu Bessièresovi) a přispěl k vítězství v bitvě u Bautzenu (Budyšín – 20. a 21. května 1813). Byl však opět odeslán na španělskou frontu s úkolem zabránit dalšímu postupu Wellingtona. Zaútočil, avšak v bitvě u Cubiry 27. června 1813 byl s velkými ztrátami odražen. Druhý pokus o ofenzívu koncem srpna 1813 skončil jeho porážkou u Irunu a ústupem do Bayonne na jihozápadě Francie. Přestože byl 27. února 1814 opět poražen v bitvě u Orthezu, zůstal aktivní a 19. dubna 1814 porazil se sotva 20 000 muži v krvavé bitvě u Toulouse Wellingtona. Teprve 12. května vyklidil Toulouse a 19. května 1814 uzavřel s Wellingtonem příměří, když se předtím podřídil králi Ludvíkovi XVIII. Králem byl jmenován velitelem 13. divize a dne 3. prosince 1814 francouzským ministrem války po generálu Dupontovi.

Stodenní císařství.

Když Napoleon 1. března 1815 přistál u Fréjusu, označil jej Soult za uzurpátora a dobrodruha, ale přesto mu král nedůvěřoval a nahradil jej v ministerské funkci generálem Clarkem. Soult se stáhl na svůj statek v Saint-Cloud a reagoval až na druhou císařovu výzvu ke spolupráci. Převzal velení generálního štábu (11. května 1815) a v této funkci působil v bitvách u Ligny a Waterloo. Jeho štábní práce v bitvě u Waterloo byla nedostatečná a je považována za jednu z příčin Napoleonovy porážky. Když Napoleon u Laonu armádu opustil, převzal Soult vrchní velení a úspěšně ustoupil s armádou do Soissons. Velení pak předal Davoutovi.

Restaurace Bourbonů a Červencová monarchie.

Královským výnosem z 12. ledna 1816 byl Soult z Francie vypovězen a žil v Düsseldorfu. Roku 1819 obdržel souhlas s návratem do Francie a roku 1821 mu byla vrácena maršálská hodnost. Pak se roku 1827 stal i pairem. Králem Ludvíkem-Filipem byl 18. listopadu 1830 jmenován ministrem války a ve funkci zůstal 4 roky, když od roku 1832 byl i ministerským předsedou. Funkci ministerského předsedy vykonával s dvěma přestávkami (první pětiletou, druhou 9měsíční) do roku 1847. Roku 1839 vykonával krátce i funkci ministra zahraničí. V roce 1838 byl mimořádným vyslancem Francie na korunovaci královny Viktorie v Londýně. Po rezignaci na funkci premiéra obdržel od krále Ludvíka Filipa jako jeden z 6 mužů francouzské historie hodnost vrchního maršála. Zemřel 26. listopadu 1851 na svém zámku Soultberg v Saint-Amans. Je pohřben na hřbitově svého rodného městečka Saint-Amans-Soult.  Maršálova slavná sbírka obrazů, sestávající kromě jiných z 24 pláten Murillových, dále děl Rubensových, El Grecových a Rafaelových, byla po jeho smrti vydražena za 1,5 milionu franků.  Roku 1816 ve vyhnanství napsal své paměti "Memoires du marechal-general Soult", které roku 1854 ve třech svazcích vydal jeho syn.

Rodina.

Maršálovou manželkou se stala Jeanne Elisbath Louise Bergová, pocházející s německého Solingenu. Jeho syn Hector Napoleon, 2. vévoda z Dalmácie (1801–1857) sloužil během Restaurace v generálním štábu a od roku 1830 byl v diplomatických službách. Byl francouzským vyslancem v Nizozemí, pak v Piemontu a od roku 1844 v Prusku. Před Únorovou revolucí byl poslancem dolní komory a roku 1850 byl členem Legislativního shromáždění, kde zastupoval zájmy orleánské strany. Po převratu 2. prosince 1851 se zcela stáhl do soukromí. Bratr maršálův Pierre Benoit Soult (1770–1843) též bojoval v revolučních válkách a poté v císařských taženích. Zemřel jako generálporučík v Tarbes.

Význam.

Maršál Soult byl bez většího vzdělání, ale měl neobyčejný talent pro velení vojsku – fyzickou odolnost, neobyčejnou odvahu, přirozenou prozíravost, rozhodnost i ctižádost. Vypracoval se mezi nejlepší taktiky Napoleonských generálů („nejlepší taktik v Evropě“) a spolu s Davoutem a Lannesem byli jediní, kteří (mimo Napoleona) s úspěchem veleli armádám v samostatných rozsáhlých akcích strategického významu. Třebaže sám sebe prohlašoval za republikána, jeho politika v době kdy zastával premiérskou funkci byla ostře konzervativní, bránící reformám a v širším slova smyslu vytvářela základy k revoluci roku 1848.

Nicolas Jean-de-Dieu Soult, vévoda dalmatský (29. března 1769 v Saint-Amans-La-Bastide, dnes Saint-Amans-Soult, departement Tarn na jihu Francie – 26. listopadu 1851, tamtéž) byl francouzský revoluční generál, maršál císařství a ministerský předseda Francie.

Jean-de-Dieu Soult, duc de Dalmatie, né le à Saint-Amans-la-Bastide, aujourd'hui Saint-Amans-Soult (Tarn), où il est mort le, est un militaire et homme d'État français.


Předehra.

Po smrti Hidejoši Tojotomiho v roce 1598 vládla Japonsku tzv. Rada pěti regentů, mezi kterými dominoval Iejasu Tokugawa. Poté, co porazil Micunariho Išidu v bitvě u Sekigahary, ovládl Iejasu sám prakticky celé Japonsko a radu rozpustil. V roce 1603 byl založen šógunát Tokugawa s hlavním městem v Edu. Iejasu se snažil založit silný a stabilní režim ovládaný svým klanem a jedinou překážkou na cestě k tomuto cíli zůstával klan Tojotomi vedený Hidejošiho synem Hidejorim se sídlem v Ósace.

Zimní kampaň.

V roce 1614 klan Tojotomi přebudoval Ósacký hrad a sponzoroval opravy a dobudování chrámu Hókódži v Kjótu. Součástí renovace byl i zvon, který zdobil nápis „"Nechť v zemi panuje mír a prosperita. Na Východě zdraví bledý měsíc a na Západě dává sbohem zapadajícímu slunci."“ Šógunát, který měl svou mocenskou základnu ve východních provinciích, to interpretoval jako urážku a napětí mezi klany Tokugawa a Tojotomi začalo růst. Napětí se dále zvýšilo, když Hidejori začal v Ósace do svých služeb přijímat větší množství róninů a nepřátel šógunátu. Iejasu, jenž sice už roku 1605 přenechal titul šóguna svému synovi, ale přesto mající rozhodující vliv, se rozhodl, že tuto sílu nenechá dále růst a vypravil se v čele 164 000 mužů k Ósace (do počtu nejsou zahrnuty jednotky Tadacune Šimazua, které k Ósace nedorazily).  Boje začaly 19. listopadu, když Iejasu vedl 3 000 mužů přes řeku Kizu a zničil zdejší pevnost. O týden později s 1 500 muži zaútočil na vesnici Imafuku bráněnou 600 nepřáteli. S pomocí oddílu vyzbrojeného arkebuzami šógunátní síly opět zvítězily. Před tím než 4. prosince začalo vlastní obléhání Ósackého hradu, zaútočil Iejasu ještě na několik menších pevností a vesnic.  Sanada-maru byl barbakán na jižní straně Ósackého hradu bráněný Jukimurou Sanadou a 7 000 muži. Útoky šógunových armád na Sanada-maru byly opakovaně odraženy a Sanada se svými muži uskutečnil několik útoků proti liniím obléhatelů, které ve třech případech prorazil. Iejasu se poté uchýlil k dělostřelbě (přivezl sem 300 děl) a navíc svým mužům přikázal podkopat se pod hradby. Zimní obléhání skončilo 22. ledna, když Hidejori Tojotomi slíbil, že se nebude bouřit proti šógunátu a že nechá zasypat hradní příkop Ósackého hradu.

Letní kampaň.

V dubnu 1615 se Iejasu dověděl, že Hidejori Tojotomi shromažďuje ještě víc jednotek než v listopadu minulého roku a že se snaží zastavit zasypávání hradního příkopu Ósackého hradu. Tojotomiho síly (často nazývané Západní armáda) začaly útočit na šógunátní jednotky (Východní armáda) v okolí Ósaky. Pod vedením Naojukiho Bana zaútočily 29. dubna na hrad Wakajama, pobřežní pevnost patřící šógunovu spojenci Nagaakirovi Asanovi. Asanovy jednotky ale vyjely z hradu, napadly útočníky a porazily je. Před tím než Hidejori dokázal dosáhnout výraznějších územních zisků, dorazila na počátku června Východní armáda. 2. června se v bitvě u Dómjódži střetlo Hidejoriho 2600 mužů s 23 000 muži Východní armády. Jejich velitel Motocugu Motó se pokusil ustoupit do mlhy, ale bitvu přesto prohrál a byl v ní zabit. Poté šógunátní síly narazily na jednotky Hidejoriho generála Jukimury Sanady u Honta-rjó. Sanada se snažil vnutit Masamunemu Datemu boj, ale Dateho vazal Šigenaga Katakura ustoupil, protože jeho jednotky byly vyčerpané a Sanadovi jednotky nakonec učinily to samé.  Během té samé noci se strhla bitva u Jao mezi Moričikou Čósokabem (Západní armáda) a Takatorem Tódóem (Východní armáda). Ve stejnou dobu došlo i k bitvě u Wakae mezi Šinegarim Kimurou a Naotakou Ii. Čósokabeho síly dosáhly vítězství, ale Šigenari Kimura byl poražen levým křídlem Naotakovy armády. Hlavní Tokugawské síly přispěchaly po Šigenarově smrti na pomoc Takatorovi Tódóovi a Čósokabe se stáhnul.  Po sérii dalších šógunátních vítězství na předměstí Ósaky vyvrcholila letní kampaň v bitvě u Ten'nódži. Hidejori naplánoval útok ze dvou stran, 55 000 mužů mělo zaútočit na střed Východní armády, zatímco 16 500 mužů mělo nepřítele obejít a zaútočit na něj zezadu. Zbylá část armády měla čekat v záloze. Iejasuovu armádu o síle 155 000 mužů vedl jeho syn, šógun Hidetada Tokugawa. Šógunátní jednotky postupovaly ve čtyřech paralelních proudech a připravovaly své vlastní obchvatné manévry. Chyby na obou stranách poznamenaly průběh bitvy, když se Hidejoriho róninové oddělili od hlavní skupiny a Hidetadovy záložní síly bez rozkazu postoupily dopředu. Nakonec ale byl zabit Hidejoriho velitel Jukimura Sanada, což zničilo morálku Západní armády. Menší část armády vedená přímo Hidejorim vyrazila z Ósackého hradu příliš pozdě a byla zahnána zpět do hradu postupujícím nepřítelem. Protože nebyl čas zorganizovat účinnou obranu, ocitl se hrad brzy v plamenech a pod dělostřeleckou palbou. Hidejori spáchal seppuku, a tím skončilo poslední větší povstání proti nadvládě Tokugawů na následujících více než 250 let.

Dohra.

Hidejoriho osmiletý syn Kurimacu Tojotomi byl chycen a v Kjótu sťat. Naahime, dcera, kterou měl Hidejori s konkubínou, k smrti odsouzena nebyla a později se stala jeptiškou v Tókeidži v Kamakuře. Hidejošiho hrob byl šógunátem zničen stejně jako kjótská svatyně Tomokuri. Moričika Čósokabe byl popraven 11. června a jeho spojenec Harutane Ono hledaný přes 10 let byl zabit 27. června.  "Bafuku" získala v Ósace roční výnos 650 000 "koku" a začala s přestavbou Ósackého hradu. Ósaka se pak stává knížectvím a vláda v ní je svěřena Tadaakimu Macudairovi. V roce 1619 ale šógunát zrušil ósacké knížectví a podřídil Ósaku přímo šógunátu.  Klan Tojotomi byl zcela vyvrácen.  Po dobytí hradu vyhlásil šógunát zákony "Ikkuni Ičidžórei" (v každé provincii mohl být jen jeden hrad) a "Bukešohatto" (každý "daimjó" mohl vlastnit jen jeden hrad a musel respektovat různá hradní omezení). Před stavbou nebo opravou hradu bylo nutno získat povolení od šógunátu. Aby se vyhovělo novým zákonům muselo být mnoho hradů zbořeno.

Obléhání Ósaky (: 大坂の役, "Ósaka no Eki", častěji 大坂の陣, "Ósaka no Džin") byla série bitev vedená šógunátem Tokugawa proti klanu Tojotomi, která skončila zničením klanu Tojotomi. Konflikt proběhl v letech 1614 a 1615, byl rozdělen do dvou částí (zimní a letní kampaň) a ukončil existenci poslední větší ozbrojené opozice proti šógunátu. Obležení je také někdy nazýváno "Genna Enbu" (元和偃武), protože bezprostředně po něm byl změněn název éry z Keičó na Genna.

Le est une série de batailles livrées par le shogunat Tokugawa afin de détruire le clan Toyotomi. Il dure de 1614 à 1615 et est divisé en deux parties distinctes : et.