Historie.

Muslimské bratrstvo.

Kořeny hnutí Hamás lze nalézt v Egyptě, kde jeden z nejvlivnějších muslimských teologů 20. století Hasan al-Banná v roce 1928 založil společenství Muslimské bratrstvo (Alichwán al-muslimún). Písemnictví Hamásu za svého předchůdce uvádí hnutí šejcha Izz ad-Dín al-Kassáma (Qassáma) (1882–1935), po němž je v současnosti pojmenováno vojenské křídlo společenství. Je nepravděpodobné, že by al-Kassám byl členem Muslimského bratrstva, lze však zaznamenat vzájemnou spřízněnost ideálů, neboť jejich společným základem jsou myšlenky islámského reformátora Rašída Ridá. Ještě ke konci dvacátých let 20. století postrádaly al-Kassámovy ideje zevrubnou hloubku, nicméně je jisté, že již v této době byla jeho vizí Palestina osvobozená od cizích vlivů a společnost zachovávající Korán. Součástí těchto vizí byli i křesťané, žijící a spolupracující v upřímném souladu s muslimskou většinou (dhimmí). Vyhraněný postoj však zastával proti jakémukoliv druhu obsazování palestinského území Židy. Postupně tyto názory vykrystalizovaly v přesvědčení, že celý islámský svět musí prvořadě zahájit odpor proti izraelským kolonistům a posléze i proti Britům, kteří usazování Židů na palestinském území protežovali. Al–Kassáma byl zabit poblíž města Džanín v přestřelce s britskou policií dne 21. listopadu 1935 a pro různé místní strany a hnutí se stal jedním z prvních mučedníků padlých v boji za osvobození Palestiny. Právě díky jeho osobě došlo k rozšíření idejí Rašída Ridá v Palestině, což usnadnilo následné pronikání Muslimského bratrstva do oblasti. Al-Banná začal své vyslance vysílat do Palestiny v roce 1936 a sám zemi několikrát navštívil, když mezi lety 1942–1945 zakládal pobočky bratrstva v jejích některých velkých městech. Palestinský problém se pro al-Banná stal zcela zásadním, neboť na něm deklaroval nadnárodní charakter jeho idejí, což v letech 1935–1945 vedlo k uvolnění jeho sepětí s egyptským nacionalismem a přechodu k myšlenkám mezinárodnímu formátu. K založení pobočky v Palestině došlo v roce 1945 díky Saídu Ramadánoví, švagrovi al-Banná, jenž jen za první rok působnosti shromáždil na 15 000 nových stoupenců. Po zavraždění Hasana al-Banná v roce 1949 bylo Muslimské bratrstvo v Egyptě postaveno mimo zákon, nicméně v Pásmu Gazy byli jeho stoupenci považováni za vlastence. V Zajordání byla jeho existence oficiálně uznávána. Od roku 1955 se bratrstvo zapojilo do významných vojenských i politických akcí, v jejichž důsledku došlo k rozdělení islamistických skupin na dvě názorové linie. První se zříkala ozbrojeného boje a přikláněla se názoru, že společnost je třeba napravit prostřednictvím přísného zachovávání islámského zákona, za pomoci islámských institucí kulturního, vzdělávacího a ekonomického typu (tzv. „neotradicionalismus“ či „islamizace zdola“). Druhá zastávala fundamentalistické pozice a prostřednictvím vojenské aktivity usilovala o státní převrat a soustředila se na ozbrojený boj proti Izraeli (tzv. „islamizace shora“). K rozdělení společnosti došlo také v Palestině, kde se v následujících letech zformovala nová politická hnutí. Největším konkurentem pro Muslimské bratrstvo se stala organizace Fatah, která je dodnes nejdůležitější složkou nacionálně sekulární Organizace pro osvobození Palestiny (OOP). Fatah těžil zejména ze skutečnosti, že egyptský prezident Gamál Násir opět postavil bratrstvo mimo zákon, což se odrazilo i na území Palestiny. V té době se stal hlavním duchovním představitelem Muslimského bratrstva v Palestině šajch Ahmad Izmaíl Jásín, pod jehož vedením organizace dosáhla značných neotradicionalistických úspěchů při islamizaci palestinské společnosti. V 80. letech 20. století se však někteří mladí palestinští fundamentalisté z řad Muslimského bratrstva seskupili kolem osoby Abdulláha Azzáma nebo začali přestupovat do palestinské odbočky skupiny Islámský džihád. Aby zabránil výraznějšímu odchodu členské základny do těchto skupin, rozhodl se šejch Jásín založit Hamás, jenž měl oběma formám islámského radikalismu konkurovat.

Založení Hamásu a První itifáda.

K ustavujícímu shromáždění Hamásu došlo 9. prosince 1987, prohlášení bylo vydáno 11. prosince v Gaze a 14. prosince v Zajordání. Z propagandistického záměru však literatura Hamásu jako den založení uvádí 8. prosinec, který je pokládán za počátek První intifády. Název Hamás v překladu znamená „Nadšení" a zároveň jednotlivá písmena tohoto výrazu představují zkratku: Harakat al-Muqáwama al-Islámíja (Hnutí islámského odporu). Jeho oficiálně uváděnými zakladateli byli šajch Ahmad Izmáíl Jásín a Abdel Azíz ar-Rantíssí. Prvotní reakce OOP na založení nového ozbrojeného islámského hnutí byla smířlivá, což bylo ovlivněno i přesvědčením, že otevřené nepřátelství mezi oběma organizacemi by znamenalo konec intifády. Nicméně vzájemné soupeření bylo patrné již v počátcích vzájemných vztahů, zejména ve sporech o to, pod čí kontrolou budou stávky. Pro obyvatele Palestiny se Hamás stal islamistickou alternativou sekulární OOP a svými cíli v sociální a politické sféře, jakož i komunitní činností, zpochybňoval postavení jediného legitimního představitele palestinského lidu, jež si OOP nárokovala. Izraelci Muslimskému bratrstvu těsně před vypuknutím intifády a krátce po založení Hamásu vyjadřovali tichou podporu, neboť se domnívali, že jeho humanitární profilace bude do budoucna převažovat nad projevy militantního extrémismu, a zároveň, že se stane politickým oponentem nacionálně sekulární OOP. Ještě na začátku První intifády věřili, že se bratrstvo "„...stavělo proti palestinskému nacionalismu, a že jeho členové nebyli zapojeni do aktů politického odboje.“" Po vypuknutí První intifády se však ve vnitřní struktuře Hamásu jasným způsobem prosadili zastánci radikální protiizraelské linie. Své předpoklady, že by mohli Hamás využívat k destabilizaci palestinské politické scény v neprospěch OOP, byli Izraelci nuceni přehodnotit ve chvíli uveřejnění charty Hamásu v roce 1988, a posléze v roce 1989, kdy se organizace přihlásila k únosu a vraždě dvou izraelských vojáků. Při následné vlně represí byl uvězněn a v roce 1989 k doživotí odsouzen i šajch Jásín, což vedlo k částečné reorganizaci velení a do čela Hamásu byl postaven Músá Abú Marzúq, inženýr, jenž vysokoškolské vzdělání získal na univerzitě v USA. Další politický vývoj v Palestině následoval po oslabení vlivu OOP, jehož příčinou byly události, které následovaly po alžírské deklaraci v roce 1988 a četné obžaloby, jež obviňovaly vedoucí představitele OOP z korupce. Svou roli sehrála i ztráta ekonomické podpory přicházející ze Sovětského svazu, Iráku Saddáma Husajna a zemí, které se zapojily do války v Perském zálivu na straně protiirácké koalice. Vůdce OOP Jásir Arafat proto vyzval čelní představitele Hamásu ke vstupu do Národní palestinské rady, avšak tato jednání, která byla zahájena v roce 1990, ztroskotala na požadavku Abú Marzúqa, který požadoval polovinu křesel v Radě a výslovné zavržení alžírské deklarace. V roce 1992 reagoval Izrael na vzrůstající eskalaci násilí deportací 415 představitelů Hamásu a palestinského Islámského džihádu do jižního Libanonu. Libanon však odmítal deportované přijmout, a tak za celosvětové novinářské pozornosti zůstali ve stanovém táboře na hraničním území nikoho. Díky tomuto opatření se sice napětí v Palestině dočasně zklidnilo, avšak zároveň došlo ke kontaktu mezi palestinskými fundamentalisty sunnitské orientace a šíitským hnutím Hizballáh, jehož příslušníci od roku 1982 začali své protivníky napadat formou sebevražedných útoků. Z pragmatických důvodů, jako mluvčí palestinského lidu, svůj důrazný nesouhlas s deportacemi vyjádřil i Jásir Arafat, načež Hamás souhlasil s konáním konference v Tunisu (prosinec 1992), kde jeho předáci jednali s OOP, a s rokováním v Chartúmu, kde vedli dialog s představiteli Fatahu. Jako konec první intifády jsou často uváděny mírové dohody z Osla (30. srpna 1993), uzavřené mezi Izraelem a OOP. Tato ujednání však byla v přímém rozporu s doktrínou Hamásu, jehož vedení, stejně jako představitelé Islámského džihádu, je nikdy neuznalo.

Období mezi intifádami.

Obyvatelstvo Palestiny unavené setrvalým konfliktem bylo dohodám z Osla nakloněno positivně a Hamás proto určitou dobu čelil otázce další existence. Tento status se však změnil 25. února 1994, když izraelský kolonista zahájil střelbu na muslimské věřící shromážděné k modlitbě v Hebronu a na místě jich dvacet devět zavraždil. Tento čin umožnil předákům Hamásu obhájit své postoje s tvrzením, že terorismus jeho stoupenců je nezbytný vzhledem k trvajícím provokacím Izraelců. 4. května 1994 Jásir Arafat podepsal dohody v Káhiře, které jej zavazovaly vyvíjet iniciativu v boji proti činnosti atentátníků, organizované z území svěřeného Národní palestinské samosprávě. V následujících dnech uzavřely dohodu o ukončení válečného stavu i Brigády Kassám a militantní křídlo Fatahu. Toto ujednání, stejně jako dohody z Káhiry, se vztahovalo výhradně na útoky podnikané z palestinského území, netýkalo se operativních skupin působících na území Izraele. V důsledku tak odpovědnost za odhalování těchto teroristických buněk zůstala na izraelských bezpečnostních složkách. V devadesátých letech, po rozpadu východního bloku, začala do Izraele proudit další vlna přistěhovalců z Ruska. Celkově se jednalo asi o milion Židů, z nich se většina stala novou zásobárnou levné pracovní síly. Příčinou tohoto přílivu pracovníků se izraelská ekonomika stala nezávislou na práci Palestinců z Pásma Gazy. Tyto okolnosti dovolily Izraelcům od 30. března 1993 praktikovat politiku neprodyšného uzavření hranic s okupovaným územím. Pro palestinskou narušenou ekonomiku znamenaly tyto událostí zásadní újmu. Podrobné hospodářské údaje hovoří o tom, že až 66% palestinských pracovních sil se následkem těchto opatření stalo nezaměstnaných nebo zaměstnaných nedostatečně. Výsledkem tohoto ekonomického vývoje byl nárůst podpory, kterou chudí Palestinci začali vyjadřovat místním radikálním skupinám.

Intifáda Al-aksá.

Na konci 90. let 20. století došlo v důsledku politických změn na blízkém východě k částečnému ochromení velení Hamásu a po celý rok 1999 až do listopadu 2000 nebyly organizovány žádné sebevražedné útoky. Organizace potřebovala čas na reorganizaci a vrátila se ke své neotradicionalistické tradici. 28. září 2000 navštívil Ariel Šaron Chrámovou horu v Jeruzalémě. Toto politické gesto, které mělo podpořit izraelský nárok na sjednocený Jeruzalém, spustilo další vlnu protestů, která nese historický název Druhá intifáda, či Intifáda Al-aksá. Zpočátku měly formy protestů podobu proměnlivé směsice pouličních nepokojů a útoků podnikaných všemi ozbrojenými skupinami. Posléze se v ulicích objevily střelné zbraně, na což izraelské ozbrojené síly reagovaly použitím těžké vojenské techniky a zbraní dlouhého doletu. Po 11. září 2001 se vláda USA pokoušela získat důkaz o propojení mezi Hamásem a Usámou bin Ládinem. Ačkoliv byli někteří bojovníci Hamásu vycvičeni v táborech al-Kájdy, další výraznější spolupráce mezi těmito organizacemi potvrzena nebyla. Avšak oficiálních projevy představitelů USA, kteří vyjadřovaly názor, že pokračování mírového procesu na území Palestiny musí být spojeno s bojem proti mezinárodnímu terorismu, vyprovokovaly Brigády Kassám, pod velením nového vůdce Saláha Mušafá Šahuda, k další vně sebevražedných útoků. Ty vedly k velkým ztrátám na životech izraelských civilistů, a ve chvíli, kdy číslo mrtvých přesáhlo sto, zahájil izraelský premiér Ariel Sharon rozsáhlou operaci s názvem Obranný štít (29. března–3. května 2002). Na území Palestinské samosprávy docházelo k těžkým bojům a izraelské bezpečnostní složky se uchýlily k nové strategii, jíž bylo ničení domů rodin sebevražedných útočníků a deportace jejich příbuzných. Cílem bylo vykořenit sympatie Palestinců se sebevražednými útoky vůči Izraeli. V průběhu operace též došlo k zatčení značného počtu představitelů Hamásu, přičemž část z nich padla do zajetí po vyvrcholení obléhání chrámu Kristova narození v Betlémě. Cíle kontroverzní operace Obranný štít však dosaženo nebylo, neboť teroristické aktivity Hamásu pokračovaly nadále, navíc se opět vyostřily vzájemné vztahy mezi Židy a Palestinci. Na konci roku 2002 zahájil Izrael stavbu bariéry mezi vlastním územím a Západním břehem, která byla dokončena v roce 2005. 9. ledna téhož roku byl palestinským prezidentem zvolen Mahmúd Abbás, kterému se v březnu podařilo s Hamásem uzavřít dohodu o dodržování období klidu. Toto příměří Hamás vypověděl 9. června 2006, když izraelské vládní síly bombardovaly jednu z pláží v Gaze. Zároveň došlo k nové, stupňující se vlně teroristických útoků. Poté, co Hamás unesl jednoho z vojáků, Izrael zorganizoval celoplošnou invazi, jejímž úkolem bylo tohoto muže osvobodit (28. června 2006). Další kontroverzní reakcí na setrvalou atentátnickou činnost Hamásu, spadající do období druhé intifády, bylo uplatnění strategie tzv. mimosoudních likvidací. V jejím rámci byli izraelskou tajnou službou zavražděni někteří čelní vůdci organizace, nicméně při těchto akcích docházelo i k dalším ztrátám na životech, o které přicházeli lidé v těsné blízkosti cílů. Obětí jednoho z těchto atentátů se stal i šejch Jásín, kterého zabila raketa odpálená z vrtulníku ve chvíli, kdy po ranní modlitbě vycházel z Mešity v obydlené části Gazy. Společně s ním zahynulo pět dalších osob, včetně jeho syna. S postupem intifády se veřejné mínění začalo obracet v neprospěch politického vedení Palestiny, z čehož začal těžit Hamás, který 25. ledna 2006 zvítězil ve volbách do zákonodárného shromáždění, v němž obsadil 74 ze 132 křesel. Lidé tak vyjádřili rozčarování, které pociťovali vůči Fatahu. Ten se však s politickou porážkou nesmířil a mezi jeho stoupenci a členy Hamásu začalo docházet k ozbrojeným konfliktům, které na jaře 2007 začaly nabírat podobu občanské války. Izrael, podporovaný USA, po volebním vítězství Hamásu zamítl obnovení vzájemných rozhovorů, neboť odmítal jednat s teroristy. Mezinárodní společenství reagovalo zmrazením rozvojových fondů a hospodářské pomoci, což mělo pro palestinskou ekonomiku drtivý dopad. Otázka Palestiny, jejíž budoucnost znepokojovala arabské země, byla prodiskutovávána v únoru 2007 v Mekce, kde byl pod záštitou saúdskoarabského krále sezváni představitelé obou znepřátelených táborů. Výsledkem složitých jednání bylo dosažení dohody o příměří a vytvoření vlády národní jednoty, v níž byli zastoupeni jak představitelé Hamásu, tak Fatahu. Vzájemná nevraživost mezi oběma organizacemi však přetrvávala a vyvrcholila v polovině června téhož roku, kdy Hamás převzal úplnou kontrolu nad Pásmem Gazy. Palestinský prezident Abbás reagoval rozpuštěním vlády národní jednoty a vyhlášením výjimečného stavu. Novým premiérem jmenoval prozápadního ekonoma Saláma Fajjáda. Hamás, který byl zcela vyšachován z ministerských pozic, Abbásovy kroky nikdy neuznal. Pod jeho vlivem zůstalo celé Pásmo Gazy, zatímco Západní břeh ovládl Fatah. Toto dvojvládí pochopitelně vyhovovalo Izraeli, který vyjádřil podporu Fatahu a vůči jím kontrolovaným územím uvolnil některá omezení, která na palestinská území uvalil poté, co ve volbách zvítězil Hamás.

Současnost.

Velmi zásadní změnu pro hnutí přinesly události tzv. arabského jara. V reakci na probíhající události se exilové vedení Hamásu, detašované toho času v Sýrii, přiklonilo k islamistické opozici, čímž velmi výrazně narušilo vztahy s režimem prezidenta Bašára Asada. Nejenže pak muselo přesunou své sídlo z Damašku do Kataru, ale příčinou tohoto jednání bylo i zhoršení vztahů s tradičním spojencem Sýrie Íránem a hnutím Hizballáh. Írán pak údajně velmi výrazně utlumil finanční podporu Hamásu. Další výrazně krizovou událostí pro organizaci bylo svržení egyptského prezidenta Muhammada Mursího v roce 2013. S jeho podporou existovala na palestinsko-egyptské hranici jistá míra stability, která Hamásu umožňovala posilování vzájemné soudržnosti s Muslimským bratrstvem. Když se Hamás po politickém převratu nedistancoval od stupňujícího se násilí na Sinajském poloostrově, současný egyptský prezident Abd al-Fattáh as-Sísí označil hnutí za teroristickou organizace, uvalil na něj sankce a zahájil bezprecedentní blokádu hranic s Pásmem Gazy. Tato situace měla pro Hamás význam i na geopolitické scéně, neboť některé konzervativní arabské režimy, kvůli zachování dobrých vztahů s Egyptem, utlumily jeho podporu. Pokud jde o přítomnost exilové kanceláře v Kataru, ta pro zemi představoval zbytečnou komplikaci, neboť její představitelé chtěli s Egyptem budovat spíš korektní vztahy. V současnosti je tedy více než pravděpodobné, že vnější vedení Hamásu sídlí v Turecku. Napovídala tomu i schůzka, která se konala 19. prosince 2015 v Ankaře, při níž se šéf exilového vedení Hamásu Chálid Mašál sešel s tureckým prezidentem Erdoganem a výrazné financování, které tato země Hamásu poskytuje. V dnešních dnech je pro Hamás důležitá zejména obnova infrastruktury, kterou při pozemních a leteckých útocích destruují izraelské ozbrojené síly. Další prioritou pro hnutí je i posilování ve vojenské oblasti a údržba objektů militaristického charakteru. K nim patří zejména desítky pašeráckých a útočných tunelů, které vedou z Pásma Gazy na území Izraele nebo Egypta, ale také výcviková centra a výrobny zbraní a munice. Podle zprávy Izraelské bezpečnostní agentury (ISA) z 25. července 2017, si hnutí zajišťuje příslušenství na výstavbu a obnovu tunelů zejména z materiální humanitární pomoci určené pro chudé palestinské civilisty. Agenti Hamásu údajně také realizují nájezdy na sklady dřeva a železa, jiné suroviny, určené například k průmyslové výrobě zbraní nebo výbušnin, získávají různými způsoby pašování. Nezřídka jde o materiál dvojího využití (např. grafit nebo dusičnan stříbrný), který se operativci Hamásu do Pásma Gazy pokouší dopravit mezi oficiálně schválenými dodávkami pomoci. V tomto směru však jde i o navijáky, motory do kompresorů určených na vrtání tunelů, různé druhy elektrozařízení atd. Současným politickým vůdcem Hamásu v Pásmu Gazy je Ismajl Haníja, velitelem Brigád Kassám je Jahjá Sinvár (Yahya Sinwar), jenž byl do své funkce ustanoven v únoru 2017. 11. listopadu 2018 členové Hamásu provedli jeden z největších útoků za poslední čtyři roky, při němž bylo na území Izraele z Pásma Gazy vypáleno nejméně 370 raket. V úterý 13. listopadu bylo v reakci na oboustranné, stupňující se násilí, mezi Hamásem a Izraelem dosaženo příměří, na což reagoval izraelský ministr zahraničí Avigdor Lieberman rezignací. Ve čtvrtek 6. prosince 2018 se USA ve Valném shromáždění OSN pokusilo prosadit rezoluci odsuzující hnutí Hamás za raketové útoky na Izrael. Této rezoluci se nedostalo potřebné podpory, ačkoliv pro hlasovalo 87 zemí, 57 jich bylo proti a 33 států se hlasování zdrželo.

Statut a cíle.

Hnutí Hamás sleduje dva protichůdné cíle. Jedním je charita vůči Palestincům, druhým teror vůči Izraeli. Podle charty z 18. srpna 1988 je ideový základ Hamásu založen na islámu [čl. 1]. Podle téhož dokumentu hnutí samo sebe označuje za palestinskou odnož Muslimského bratrstva [čl. 2], přičemž prohlašuje, že je složeno z muslimů, kteří upřednostňují džihád [čl. 3]. Organizace za svého člena přijímá každého muslima, který uznává její ideologii [čl. 4]. Životním stylem členů Hamásu je Islám, Alláh je jeho cílem, Prorok jeho modelem, korán jeho ústavou [čl. 5]. K hlavním cílům hnutí patří vytvoření palestinského státu na celém území Palestiny [čl. 6]. Etické základy tohoto územního celku by vycházely z islámských principů a práva Šaría. Hamás sám sebe označuje za univerzální muslimské hnutí, přičemž navazuje na myšlenky a postoje Izz ad-Dína al-Kassáma, jež hlásají, že povinností muslimů je boj proti Židům [čl. 7]. Heslo Hamásu zní: "„Alláh jako poslední cíl, Prorok jako hlava, Korán jako ústava, smrt pro Alláhovu slávu jako nejžhavější touha“" [čl. 8]. Podle 9. článku vznikl Hamás jako důsledek úpadku islámských hodnot, z čehož vychází nutnost vyhlásit islámský stát. Podle vlastní interpretace Hamás podporuje utlačované a popírá bezpráví [čl. 10]. Palestinu vnímá jako svaté dědictví všech muslimů, jež náleží všem muslimům do vlastnictví až do soudného dne. Odmítá Palestinu předat komukoliv jinému, ten, kdo se jí zmocní, ji také vrátí [čl. 11]. Proti nepříteli je povinen bojovat každý muslimský muž i žena, nacionalismus je součástí islámu [čl. 12]. Palestinský problém lze řešit pouze džihádem, pacifistické řešení vede podle doktríny Hamásu jen k posílení nevěřících nad muslimy, proto se staví proti jakýmkoliv mírovým konferencím [čl. 13]. Samotné osvobození Palestiny je vázáno na tři okruhy lidí: palestinský, arabský a islámský, Palestina je vnímána jako svatá islámská země [čl. 14]. Vštěpování islámských názorů je úkolem vzdělávacího systému, s čímž souvisí i skutečnost, že palestinská otázka je otázkou náboženskou [čl. 15]. Důležitým je podle Hamásu studium islámu ve školách, stejně jako získávání podrobných znalostí o nepříteli [čl. 16]. Ženy nelze oddalovat islámu, neboť vedou výchovu nových pokolení, jejich role proto není menší než úloha mužů, nicméně je třeba se vyhnout západnímu pojetí rovnoprávnosti [čl. 17]. Posláním muslimské ženy je rodina, děti a vedení domácnosti [čl. 18]. Na boji za svobodu se má podílet také islámské umění [čl. 19], společnost by se měla sjednotit a její členové by měli nést společnou zodpovědnost [čl. 20]. Hamás zároveň hlásá ochotu podpořit ty, kdo mají nouzi [čl. 21]. Nepřítel (tj. Židé) mají podle členů Hamásu zodpovědnost za francouzskou a komunistickou revoluci v Rusku a stáli za vypuknutím první i druhé světové války i založením OSN. Jejich spojenci jsou Svobodní zednáři, Rotariáni, Lions Club atd. a podporuje je kapitalistický Západ i komunistický Východ [čl. 22]. Jiná islámská hnutí Hamás respektuje a oceňuje [čl. 23], je proti urážkám a pomluvám [čl. 24], zároveň respektuje i palestinská nacionalistická hnutí [čl. 25]. Rokovat o nových variantách je ochoten pouze s nacionalisty [čl. 25], OOP by podle charty Hamásu měla na svou korouhev umístit islám, nicméně je považována za partnerskou organizaci (Hamás však odmítá její sekularismus) [čl. 27]. Stanovy Hamásu dále prohlašují, že arabské a islámské země by měly bojovat proti sionismu [čl. 28]. Hnutí zároveň usiluje o podporu mezinárodního islámského společenství [čl. 29]. Upozorňuje, že je třeba dávat si pozor na sionistickou kontrolu mezinárodních financí, a dále na skutečnost, že džihád lze vést různými zbraněmi [čl. 30]. Hamás sám sebe vnímá jako hnutí humanitní, s tím, že všichni (tedy vyznavači islámu, křesťanství a judaismu) mohou žít (koexistovat) pod pokojnou islámskou nadvládou [čl. 31]. Hamás odmítá jakékoliv ústupky; dohody z Camp Davidu (1979) byly podle něj zradou Palestinců a dodává, že sionisté usilují o ovládnutí Palestiny od Nilu po Eufrat [čl. 32]. Prostřednictvím charty se Hamás obrací na muslimské národy s žádostí o finanční podporu [čl. 34] a v historické návaznosti na vojenské úspěchy při porážkách křižáků a Tatarů, se zavazuje porazit i sionisty [čl. 35]. Obavy nemusí mít z Hamásu ti pravověrní muslimové, kteří jej respektují a jeho podporu má každý, kdo bojuje proti sionismu. Životním stylem Hamásu je Islám.

Organizační struktura.

Hamás se dělí na dvě křídla – civilní a militantní. Civilní (politické) navazuje na neotradicionalistické počínání Muslimského bratrstva a výrazně se podílí na činnosti podporující chudé palestinské obyvatelstvo, zejména v Pásmu Gazy. Provozuje vlastní školy i systém sociálního zabezpečení, vývařovny pro chudé a organizace podobné hnutí skautů (v islámské podobě). Civilní křídlo Hamásu se postupně zapojilo také do politicky a za tímto účelem vybudovalo silný politický aparát. Díky tomu, že se vedení organizace vyznačuje mnohem menší mírou zkorumpovaností, než je tomu běžné u oficiálních palestinských struktur, konkrétně předáků OOP, má zajištěnu výraznou popularitu mezi značnou částí palestinského obyvatelstva (zejména v chudém pásmu Gazy). Militantní křídlo Hamásu se nazývá Brigády mučedníka Izz ad-Dína al-Kassáma (zkráceně Brigády Kassám) a bylo založeno v reakci na vlnu represí ze strany Izraele v roce 1991. Zpočátku brigády Kassám působily pouze v Pásmu Gazy, od roku 1992 začaly operovat i v Zajordání v Hebronu a posléze v Nábulusu. Zde se nezabývaly pouze útoky proti izraelským kolonistům a vojákům, ale svou pozornost soustředily i na likvidaci informátorů Izraele z řad Palestinců. Při výběru cílů na straně Židů příslušníci Hamásu nerozlišují, zda jde o bezpečnostní síly či civilní obyvatelstvo, neboť všichni Izraelci, včetně žen, vykonávají službu v okupační armádě. S narůstajícím vlivem v politické sféře začalo ozbrojené křídlo vytvářet i bezpečnostní složku, kterou se staly bezpečnostně-policejní sbory v Pásmu Gazy. Ozbrojený boj organizace má mezi palestinskými obyvateli značnou míru podpory, což si uvědomují i čelní předáci Hamásu. Pro chudé Palestince, kteří se z ekonomického hlediska často nachází na samé hranici přežití, jsou mnohem přijatelnější formou odporu proti Izraeli než výzvy ke stávkám a bojkotu spolupráce s židovskými enklávami. Velitelská struktura Hamásu je rozdělena na dvě části. Domácí, jež řídí organizaci přímo v Palestině a exilovou, vnější, která operuje mimo hranice. Do roku 1993, kdy byl Hamás na nátlak Izraele v USA zapsán na seznam teroristických organizací, se jeho velení nacházelo v americkém Springfieldu, kde mu velel Músá Muhammad Abú Marzúq. Pod tlakem nastalých okolností se velení v roce 1997 přesunulo do Ammánu v Jordánsku. Zde sídlilo až do roku 1999, kdy byli jeho členové obviněni, že se snaží narušit izraelsko-jordánskou mírovou smlouvu. Na nejvyšší vůdce byla uvalena vazba a řada obvinění, po čase však byli propuštěni a vyhoštěni. Na krátkou dobu pak našli azyl v Kataru a od roku 2001 v Damašku v Sýrii. Zde je pod svou záštitu přijal prezident Bašár Asad a zde také navázali bližší vztahy s Hizballáhem. V roce 2012, po vypuknutí nepokojů inspirovaných tzv. arabským jarem, se exilové velení postavilo na stranu opozice a nástupce Abú Marzúqa, Chálid Mašál, přesunul kancelář Hamásu z Damašku zpět do Kataru. Po abdikaci katarského emíra se jeho syn a nástupce Tamím ibn Hamad Al Sání rozhodl svou politiku směřovat k napravení vztahů s Egyptem, což se dělo na úkor jeho vztahů s Muslimským bratrstvem i Hamásem. Není, proto vyloučeno, že v současnosti exilové vedení Hamásu sídlí v Turecku. Jako další, více či méně pravděpodobné sídlo jeho kanceláře je uváděn také Írán. Zajímavostí může být, že letech 1992 a 1993 mělo militantní křídlo Hamásu svou centrálu rovněž v Londýně.

Teroristické akce Brigád Kassám.

V počátcích své činnosti směřující proti Izraelcům, využívaly brigády Kassám mimo střelných a chladných zbrní, též časovaných náloží. První pokus o odpálení nálože v Tel Avivu se v listopadu 1992 izraelským bezpečnostním složkám podařilo odvrátit. Strategii sebevražedných útoků převzal Hamás od hnutí Hizballáh, se kterým se čelní představitelé Hamásu dostali do bližšího kontaktu v roce 1992. Důvod, proč se Hamás uchýlil k využívání sebeobětování živých osob jako prostředku vedení války, vyjádřil Abdel Aziz Radntisi, jeden z vůdců militantního křídla Hamásu v Gaze, slovy: "„Hamás používá tuto taktiku a prostředky boje, protože nemá letadla F-16, vrtulníky Apache, tanky, ani řízené střely... Ti muži to nedělají kvůli tomu, že se dostanou do ráje, kde na ně budou čekat panny. Důvod je ten, že čelíme okupaci a jsme slabí.“" Hlavním organizátorem tohoto útočného způsobu vedení boje byl ve svých počátcích Jahjá Ajjáš, kterého izraelská tajná služba zabila 5. ledna 1996 v Gaze. Poprvé taktiku sebevražedných útoků Hamás neúspěšně uplatnil v dubnu 1993, kdy se příslušník Hamásu odpálil mezi dvěma prázdnými autobusy. Další útok byl provedený 19. října 1994, kdy se atentátník odpálil u autobusu na Dizengoffově třídě v Tel-Avivu. Při výbuchu zemřelo 21 Izraelců a jeden holandský turista. Dva podobně ničivé útoky proběhly 3. března 1996. Jejich cílem byla autobusová linka č. 18 a výsledkem bylo čtyřicet pět mrtvých pasažérů. V roce 1997 začal Hamás své útoky soustředit na větší shromáždění lidí. Takové akce zrealizoval 21. března v Tel Avivu a následně 4. září v obchodním centru v Jeruzalémě. Po dohodách uzavřených mezi Izraelem, Hamásem a OOP v roce 1994 nenastal až do současnosti prakticky žádný posun při pokusech o řešení konfliktu, situace spíš připomíná začarovaný kruh. Na jakékoliv snahy OOP o smír s Izraelem odpovídá Hamás novou sérií atentátů, po kterých následují izraelské represe. OOP, ve snaze pozastavit represe, zahajuje jednání s Hamásem, po němž je požadováno ukončení atentátnické činnosti. Posléze následují další jednání OOP a Izraelem, na něž reaguje Hamás sebevražednými útoky. Změnu v taktice Hamásu přineslo období Druhé itifády. Její příslušníci začali při sebevražedných misích využívat výbušné opasky, které byly příčinou mnoha masakrů v autobusech, nočních klubech (Sebevražedný bombový útok na diskotéce Delfinárium), pizzeriích i na Hebrejské univerzitě. V řadách těchto útočníků se poprvé začaly objevovat ženy a děti. Při boji se větší míře začali využívat i miny a dálkově ovládané nálože, které způsobovaly ztráty na životech zejména v řadách izraelských ozbrojených sil. V této době také palestinští odborníci Adnad al-Ghúl a Nidal Fahi Rabah Farahat sestrojili první rakety Kassám, kterými Hamás z Pásma Gazy začal ostřelovat blízké izraelské obytné zóny. Práce na zdokonalení této zbraně pokračují až do současnosti a její využití má setrvale stoupající tendenci. A to i přes snahu izraelských bezpečnostních složek omezit dovoz materiálů, vhodných pro jejich konstrukci.

Financování.

V prvních letech po založení organizace byl významným finančním donátorem Hamásu Kuvajt. Jeho finanční příspěvky však nebyly hlavní příjmovou složkou organizace. Tu tvoří zejména příspěvky samotných Palestinců. Podílí se i palestinští emigranti, z nich nemalou částí komunita usazená v USA. Další část příjmů organizace tvoří dary od dalších fundamentálně smýšlejících příznivců z jiných muslimských zemí. Příkladem mohou být události z roku 1997, kdy byl výměnou za tři izraelské agenty vyměněn k doživotí odsouzený duchovní vůdce Hamásu šajch Jásín. Ačkoliv byl od dětství odkázán na invalidní vozík, vzápětí podnikl cestu do Íránu, Sýrie a Sůdánu, kde se mu pro hnutí podařilo značné finanční prostředky. Podle zprávy Izraelské bezpečnostní agentury (ISA) z 14. února 2018 je v současnosti jedním z největších sponzorů Hamásu Turecko, které pro převod finančních prostředků využívá například společnost SADAT. Posláním této instituce je finančními a válečnými prostředky podpořit vytvoření „palestinské armády“, jejímž úkolem by byl boj proti Izraeli. Podle dalších zjištění Hamás v Turecku vlastnil i společnost IMES, která sloužila k praní špinavých peněz v řádech milionů amerických dolarů, jež byly posléze převedeny do Pásma Gazy a dalších zemí. Podle stejné zprávy probíhá podpora hospodářské a vojenské činnosti Hamásu v Turecku neomezeně, neboť místní úředníci před ní přivírají oči a příležitostně ji i povzbuzují za pomoci tureckých státních příslušníků, z nichž někteří mají blízko k vládním kruhům. Agentura dále dodává, že aktivity Hamásu se mimo jiné opírají o obchodní platformy, které slouží k praní špinavých peněz, jež jsou posléze převáděny do Judska a Samaří, kde slouží k náboru Izraelců do řad organizace. Financování buněk na území Izraele je pro Hamás samo o sobě poměrně složitou operací. Podle tiskové zprávy ISA z 28. května 2017 hnutí k převodu hotovosti na izraelské území využívá nejen obchodníků, ale jako kurýři jsou údajně využíváni i nemocní a starší lidé, kteří obdrželi povolení k léčbě v izraelských zdravotnických zařízeních.

Hamás (: حماس – "Ḥamās", dosl. „nadšení“; zkratka pro Hnutí islámského odporu, : حركة المقاومة الإسلامية, "Harakat al-Muqawama al-Islamíja") je palestinská islamistická politická strana, která vznikla v roce 1987 jako odbočka egyptských Muslimských bratří "Al-Madžama Al-Islami". Podle charty Hamásu, vydané v roce 1988, je ideou hnutí boj proti Izraeli a ustanovení islamistického státu v Palestině. Hamás má od svého vzniku strukturovanou organizaci, která se dělí na dvě části. První z nich je civilní (politická) a výrazně se podílí na činnosti podporující chudé palestinské obyvatelstvo, zejména v Pásmu Gazy. Druhou je militantní křídlo pojmenované po jednom z prvních palestinských mučedníků Brigády Izz ad-Dína al-Kassáma, které funguje v utajení a provádí útočné aktivity proti státu Izrael a od roku 2001 se podílí na ostřelování Izraele z pásma Gazy různými druhy raket či minomety. Největšího politického úspěchu organizace dosáhla v lednu 2006, kdy vyhrála volby do Palestinské národní správy. V současnosti je Hamás na seznamu teroristických organizací několika zemí, například USA, EU, Kanady, Izraele, Japonska nebo Egypta.

Le Hamas (en, « ferveur »), acronyme partiel de "harakat al-muqâwama al-'islâmiya" (, « Mouvement de résistance islamique »), est un mouvement islamiste palestinien constitué d'une branche politique et d'une branche armée, principalement actif à Gaza. Créé en 1987 par Sheikh Ahmed Yassin, Abdel Aziz al-Rantissi et Mohammed Taha, tous trois issus des Frères musulmans, sa charte affirme que « la terre de Palestine est une terre islamique ». Il prône la destruction de l'État d'Israël et l'instauration d'un État islamique palestinien sur tout le territoire de l'ancienne Palestine mandataire, avant de demander.


Historie.

Před kolonizací Španěli byla oblast dnešního San Clemente obývána domorodými američany z kmene Juaneño. Oblast zůstala bez povšimnutí španělů až do roku 1776, kdy zde vyrostla misie San Juan Capistrano, což vedlo k zakládání vesnic v blízkosti misie.  Pozemky na nichž stojí San Clemente několikrát měnily majitele. Roku 1925 Ole Hanson, bývalý starosta Seattlu koupil pozemek o výměře 8 km. Hanson věřil, že zdejší příjemné klima, nádherné pláže, a úrodná půda poslouží jako útočiště lidem, kteří jsou již unaveni ruchem velkých měst. Nové město pojmenoval po blízkém ostrově San Clemente. Hansonova vize města byla založit klasickou přímořskou rekreační oblast. Kvůli tomu byla vydána městská vyhláška, která přikazovala stavět budovy ve městě pouze ve španělském kolonizačním architektonickém stylu. Nicméně tato vyhláška neměla dlouhého trvání, a tak centrum města poskytuje vcelku rozmanité architektonické styly.  Hanson uspěl v propagaci svého nově založeného města, a přilákal tak mnoho lidí lačnících po svém vlastním domě. Hanson založil také hodně veřejných míst, jako bylo například místní molo. Město bylo oficiálně osamostatněno 27. února 1928.  Roku 1969 zakoupil president Richard M. Nixon část jednoho komplexů budov, které zde vytvořil Ole Hanson. Nixon ji začal říkat "La Casa Pacifica", ale často byl komplex nazýván "Bílým Domem Západu". La Casa Pacifica se rozkládá nad jedním z nejlepších surfovacích míst na celém západním pobřeží.

Geografie.

San Clemente se rozkládá na 51 km, ze kterých je 2 km voda. Město má příjemné přímořské klima s teplotami celoročně dosahujícím k průměrné teplotě 21 °C. Nejteplejším měsícem je srpen s průměrnou teplotou 26 °C. Naopak nejchladnějším měsícem je prosinec s průměrnou teplotou 18 °C.

San Clemente je nejjižněji položené město v okrese Orange. K roku 2010 zde žilo 63,522 obyvatel. San Clemente je především známo pro své krásné výhledy na Tichý Oceán a okolní kopce. Slogan města je "Španělská vesnice u moře", a to díky tomu, že většina města je postavena ve Španělském koloniálním architektonickém stylu.

La municipalité de San Clemente est située dans le comté d’Orange, dans l’État de Californie, aux États-Unis. Lors du recensement de 2010, elle comptait.


Kariéra.

Byl z čtvrté generace Kaliforňanů, vyrůstal v Beverly Hills a Malibu. Při studiu psychologie na Stanfordově univerzitě dělal kreslíře školního periodika a také v "San Francisco Chronicle" a "San Francisco Examiner". Po dokončení studia v roce 1977 nastoupil do studia Filmation, kde se podílel mimo jiné na pořadech "Fat Albert and the Cosby Kids" a "The New Adventures of Mighty Mouse and Heckle and Jeckle". V polovině 80. let už měl za sebou scénář k epizodě seriálu "Barney Miller" a práci na seriálech "Taxi" (1981–1983) či "Na zdraví" ("Cheers", 1982–1985). Do konce desetiletí napsal scénář ke třem dílům "It's Garry Shandling's Show" a stal se výkonným producentem pořadu "The Tracey Ullman Show".  V "Simpsonových" působil jako dramaturg, tvůrce postav, kreativní konzultant a supervizor i scenárista. Asi nejvíce je znám díky vytvoření řady postav tohoto seriálu, včetně Jacqueline Bouvierové. V roce 1993 z produkce seriálu odešel, ale ponechal si titul výkonného producenta. V letech 1994–1995 vytvořil a působil jako výkonný producent i scenárista "The George Carlin Show", v letech 1998–2003 byl pomocným producentem a režisérem "The Drew Carey Show". Často přispíval také do "The Howard Stern Show". Jedním z jeho posledních angažmá byla pozice výkonného konzultanta v seriálu "Anger Management" v letech 2012–2013.  Získal celkem 9 ocenění Emmy, z toho 7 za "Simpsonovy" a 2 za "The Tracey Ullman Show". Koncem roku 2013 obdržel Cenu Valentina Davise od Writers Guild of America.

Soukromý život.

V letech 1984–1991 žil v bezdětném manželství s herečkou Jennifer Tillyovou. V roce 2000 se oženil s modelkou Jami Ferrelovou, avšak toto manželství mělo jen třítýdenní trvání. V roce 2002 založil Nadaci Sama Simona, která se soustředila na záchranu a umístění zatoulaných psů do domovů. V roce 2012 mu byla diagnostikována zhoubná střevní rakovina s tím, že mu zbývá nejvýše půl roku života. Toto období přežil, zemřel 8. března 2015 ve svém domě v losangelské čtvrti Pacific Palisades.

Sam Simon (6. června 1955 Los Angeles – 8. března 2015 Los Angeles) byl americký televizní producent a scenárista, společně s Mattem Groeningem a Jamesem L. Brooksem tvůrce animovaného seriálu "Simpsonovi".

Sam Simon, né le à Los Angeles en Californie et mort le dans le quartier de Los Angeles, Pacific Palisades, est un scénariste, producteur, réalisateur et animateur américain, particulièrement connu pour avoir participé à la création de la série télévisée d'animation "Les Simpson". C'est également un joueur de poker, manager de boxe, défenseur des droits des animaux et philanthrope.


Historie.

1993 – 95: Začátky.

Kapelu stvořil americký businessman "Lou Pearlman", kterého nejvíce inspiroval úspěch New Kids on the Block v 80. letech. Po řadě konkurzů v letech 1992 a 1993 měl tři chlapce, těmi byli "AJ", "Nick a" "Howie". Posledními členy byli "Kevin" a jeho bratranec "Brian", který se stal členem kapely na základě konkurzu přes telefon. Lou Pearlman poprosil svého přítele, aby produkoval a napsal první písně kapely. První koncert měla kapela 8. června 1993 v Orlandu na Floridě, který navštívilo 3 000 mladistvých. Další vystoupení měli na školách a v marketech.  V Evropě jejich popularita rostla až v roce 1996 ocenění od německých diváků pro nejlepší mezinárodní kapelu a jejich píseň "I'll Never Break Your Heart" se dostala na první místo rakouské hitparády. Jejich album se dočkalo velkých úspěchů. Platinové bylo v Německu a absolvovali turné po Asii a Kanadě. Stali se nejúspěšnějším debutujícím umělcem.

1996–97: Debut, celosvětový úspěch a Backstreet's Back.

V roce 1997 získali v USA velkou popularitu formace jako Hanson nebo Spice Girls. Proto se manažer a nahrávací společnost Jive Records rozhodli vydat album i ve Spojených státech. Do té doby kapela prodala 8,5 milionů desek po celém světě. Prvním singlem, který vyšel, byla píseň "Quit Playing Games with My Heart", která vyšla v srpnu 1996 a vyletěl na první místa téměř ve všech hitparádách na celém světě. V Billboard Hot 100 se dostal na druhé místo a obou alb se prodalo přes 28 milionů kusů. V roce 1997 začala vést kapela i soudní řízení se svým manažerem Louem Pearlmanem, který si bral 75 % zisků kapely a peníze vkládal do svého dalšího projektu 'N Sync.  V roce 1998 musel hlavní zpěvák "Brian" podstoupil operaci srdce, kterou kvůli povinnostem v kapele už dvakrát odložil. Později musela kapela rušit i vystoupení v Minnesotě, jelikož sestra "Howieho zemřela". V říjnu obdržela kapela klíč od města Orlando za charitativní pomoc.  Dne 17. února 1999 obdržela kapela za svou debutovou desku diamantové ocenění pro 10 milionů prodaných kusů. V tomto roce také skončil soudní spor s jejich manažerem, který ukončili dohodou. Kapela manažera vyplatila a on na oplátku odešel.

1998 – 99: Millennium.

Dne 18. května 1999 vydala kapela další desku nazvanou Millennium a hned v prvním týdnu se prodalo přes 1,13 milionu kopií. Album se stalo nejrychleji prodávaným albem a časopis Rolling Stone oznámil, že by čísla prodeje za první tři týdny byla ještě větší, kdyby byly větší zásoby na skladech.  Desky se prodalo přes 40 milionů kopií. První singl z desky, který se jmenoval "I Want It That Way", se dostal na první místo v celkem 18 zemích na celém světě. Deska samotná obdržela zlaté nebo platinové ocenění ve 45 zemích a získala pět nominací na cenu Grammy Award. V srpnu se vydala kapela na turné a 765 000 lístků bylo rozprodáno během několika hodin.  Ohromný úspěch alba Millennium jim vynesl i novou nahrávací smlouvu v hodnotě 60 milionu dolarů.

2000–01: Black and Blue a The Hits – Chapter One.

V listopadu 2000 vydala kapela další desku nazvanou Black & Blue. Během propagace vytvořili další rekord. Během sta hodin navštívili všech pět kontinentů. Alba se prodalo v prvním týdnu přes 1,9 milionu kusů, a stali se tak první kapelou, které se podařilo se dvěma alby prorazit hranici jednoho milionu prodaných nosičů během jednoho týdne. Celkově se alba prodalo přes 15 milionů.  V roce 2001 vyjela skupina na celosvětové turné, to ale muselo být přerušeno, protože "AJ" se musel léčit z depresí a drog. Turné odložili až na září 2001. Dne 11. září 2001 ale při útocích na obchodní centrum zemřel člen jejich crew se svou těhotnou manželkou. Přesto na turné vyjeli.  V říjnu 2001 vydala kapela kolekci svých největších hitů nazvanou. Album obsahovalo všechny zásadní písně skupiny a celosvětový prodej činil 6 milionu kusů.

2002–04: Přestávka.

V roce 2002 skupina odešla od své zastupitelské společnosti The Firm s touhou si odpočinout. "Nick" vydal své sólové album, které nazval "Now or Never" a nejvýše se dostalo v USA na 17. místo. V listopadu 2002 se Brian stal otcem. Alex přijal pozvání do známé Show Oprah Winfrey, kde přiznal, že užíval drogy i alkohol. Překvapivě se v show objevil i zbytek kapely a po dvou letech společně zazpívali.

2004–06: Never Gone a Richardsonův odchod.

Po tříleté pauze vyšel v roce 2005 singl Incomplete a následovalo i album nazvané Never Gone. Album dostalo název po písni, kterou napsal Kevin pro svého otce, který zemřel. Album se ale nedočkalo příliš kladného přijetí, jelikož kapela rázně změnila styl a to se nelíbilo fanouškům ani kritikům.  V tom samém roce vydal své sólové album i hlavní zpěvák Brian. Album se jmenuje Home Alone a umístilo se na prvním místě americké křesťanské albové hitparády.  Dne 23. června 2006 opustil skupinu nejstarší člen Kevin s tím, že se chce věnovat svým záležitostem, ale kapele popřál do budoucnosti jen to nejlepší.

2006–11: Unbreakable a This Is Us.

Novější album, které vyšlo v roce 2007 je žánrově různorodé. První singl z alba dostal název "Inconsolable".  Nejnovější album bylo vydáno na začátku roku 2009 a podle něho se také jmenuje celosvětové turné, kterého se zúčastnili AJ, Howie, Nick a Brian. Album pojmenovali podle nejnovějšího singlu This is us. Jedna z jejich zastávek ve svém turné byla také v ČR a to 30. listopadu 2009.

Backstreet Boys (v překladu "uličníci") jsou americká hudební skupina, která se řadí mezi nejúspěšnější boy bandy v historii. Prodali přes 100 milionů alb a jsou nejprodávanějším boy bandem všech dob.

Les Backstreet Boys (aussi appelé BSB) est un groupe de pop américain formé en 1993 à Orlando, en Floride. Le boys band est originellement composé de Brian Littrell, Nick Carter, Kevin Richardson, Howie Dorough,et A. J. McLean. Ils ont vendu plus de 130 millions d'albums à travers le monde et ont gagné un nombre important de prix et d'oscars de l'industrie de la musique et du disque. Il s'agit du boyband le plus vendeur de toute l'histoire de la musique.


Děj knihy.

Pan a paní Gayfordovi bydlí ve vesničce jménem Midwich. Jednoho dne, když se vrací z Londýna domů, zjistí, že obec je uzavřena. Celý Midwich totiž z nenadání usnul hlubokým jednodenním spánkem. Díky plukovníkovi Bernardovi se pan Gayford dovídá informace, které se jinak na povrch nedostávají, a také se on a jeho žena stávají informátory armády.  Několik dní po události se zdá, že je vše opět v pořádku, pak se ale všechny plodné ženy dozví, že jsou těhotné. Po čase se jim narodí děti, které jsou obdařeny nadpřirozenou schopností telepatie - disponují kolektivním vědomím, díky němuž mohou ovládat chování obyvatel vesnice. Vláda a příslušné orgány se snaží celou záležitost tajit, ovšem podivných jevů a vyhrocených konfliktů mezi Dětmi (jak jsou zvláštní bytosti nazývány) a vesničany přibývá. Na obzoru je konflikt dvou civilizací, z něhož pozemšťané nemohou vyjít vítězně - přes různé vstřícné kroky a pokusech o vzájemně tolerantní soužití především ze strany Zellabyho a některých dalších obyvatel. S tím ostře kontrastuje poněkud pudové chování většiny obyvatel Midwiche, kteří čím dál ostřeji vnímají Děti jako něco nežádoucího, ohrožujícího. Projevuje se u nich silný pud sebezáchovy, jež může přerůstat až do pradávného boje o zachování druhu - chtějí "kukačky" zlikvidovat i za cenu fyzického násilí. Ovšem jakým způsobem vliv Dětí izolovat, jak je pacifikovat, když jsou si dobře vědomi svých schopností? Co se stane, až přestanou být Dětmi a dospějí?  Události naberou spád, když se hlavní protagonisté dozvědí, že podobných míst, kde se objevily další Děti, je ve světě více. Každá kultura, každé politické zřízení se s tímto jevem vyrovnává po svém, ale vždy tvrdě. Nezáleží na tom, zda jde o eskymáckou kolonii, domorodou vesnici v Africe ci městečko na Sibiři. Vědomí, že to, co se v podobě dětí objevilo, může znamenat konec lidské civilizace, přirozená nedůvěra k neznámému a prostý boj o přežití (to vše si postižená lidská komunita uvědomuje na základě svého stupně společenského rozvoje) vede k nekompromisnímu zlikvidování všech Dětských skupin po okolním světě. Toho si začíná být vědom i pan Zellaby, který se rozhodne sám zničit kolonii Dětí v Midwichi. Jeho rozhodnutí je o to bolestivější, že výchově, vzdělávání Dětí a pokusům o jejich včlenění do lidské společnosti věnoval mnoho úsilí. Jeho rozhodnutí však uspíší vlastní vize Dětí o podrobení si lidské civilizace se vším všudy. Soužití dvou kultur není možné.

Midwichské kukačky (anglicky "The Midwich Cuckoos") je sci-fi román anglického spisovatele Johna Wyndhama vydaný v roce 1957, který vypráví o záhadném narození dětí s nadpřirozenými schopnostmi (jež se částečně liší od lidí) a o následujících událostech v Midwichi.

Le Village des damnés (titre original : "The Midwich Cuckoos") est un roman de science-fiction écrit par John Wyndham, publié en 1957.


Dětství.

Narodil se roku 1967 v Chicagu. Žil se svými třemi sourozenci (jednou sestrou a dvěma bratry) a svobodnou matkou Joanne, která byla zpěvačkou a členkou Baptistů. Svého otce nikdy nepoznal. V osmi letech začal zpívat v kostelním sboru. Do jejich domácnosti často docházely další ženy, příbuzné či kamarádky jeho matky a babičky. Když byl ve věku mezi osmi a čtrnácti lety byl dle svých slov několikrát sexuálně zneužit starší ženou. S touto zkušeností se svěřil až v roce 2012 ve své autobiografii "Soulacoaster". V jedenácti letech byl postřelen partičkou, která mu chtěla ukrást kolo. Od roku 1981 navštěvoval střední školu Kenwood Academy. Jeho tamní učitelka hudební výchovy ho výrazně podporovala v rozvoji jeho talentu. Přiměla ho vystoupit na školní talentové show, kde zazpíval píseň „Ribbon in the Sky“ od Stevieho Wondera. Kelly tehdy kvůli trémě zpíval ve slunečních brýlích, ovšem v soutěži nakonec zvítězil. V téže době hrál také na škole basketbal. Na škole se plně projevila jeho specifická porucha učení, kterou mu v té době nikdo nediagnostikoval a neléčil, podle dohadů trpěl dyslexií, kvůli které nedokázal příliš dobře psát nebo číst. Ze školy byl nakonec vyloučen.  Po vyloučení ze školy se začal živit jako pouliční zpěvák. Roku 1989 s kamarády Markem McWilliamsem, Vincentem Walkerem a Shawnem Brooksem založili skupinu MGM (Musically Gifted Men). V roce 1990 skupina vydala singl „Why You Wanna Play Me“. Později zazářili v televizní talentové soutěži "Big Break", ve které Kelly zvítězil a získal 100 000 amerických dolarů. Následně se však rozpadli.  V roce 1993 mu na rakovinu zemřela jeho matka Joanne, se kterou si byl velmi blízký a po které později pojmenoval svou dceru.

Hudební kariéra.

1992–1996: Born Into the 90's, 12 Play a R. Kelly.

Roku 1991 získal smlouvu u Jive Records, kde sestavil novou podpůrnou skupinu Public Announcement, s níž v roce 1992 vydal album "Born into the 90's". Album bylo nahráno v tehdy populární vlně žánru new jack swing. Nejúspěšnějším singlem byla píseň „Honey Love“ (39. příčka v žebříčku Billboard Hot 100). Následně se skupina vydala na turné. Ovšem již v lednu 1993 Kelly skupinu opustil.  V roce 1993 nahrával svůj sólo debut "12 Play", který vyšel v listopadu 1993. Album zaznamenalo obrovský úspěch, umístilo se na druhé příčce žebříčku Billboard 200 a později se stalo 6× platinovým. Zásluhu na tom měl i nosný singl „Bump n' Grind“ (1. příčka v Billboard Hot 100), který strávil tehdy rekorních 12 týdnů na první příčce žebříčku Hot R&B/Hip-Hop Songs, a dále singly „Your Body's Callin'“ (13. příčka) a „Sex Me“ (20. příčka). Po takto náhlém úspěchu se stal předmětem zájmu dalších osobností hudebního byznysu. Díky tomu zařídil smlouvu své protégé zpěvačce Aaliyah, které v té době bylo patnáct let. U Jive Records vydala v květnu 1994 svůj debut s názvem "Age Ain't Nothing But a Number", který celý produkoval a napsal Kelly. Album se umístilo na 18. příčce žebříčku Billboard 200 a nakonec se ho prodalo přes tři miliony kusů. Album provázely singly „Back & Forth“ (5. příčka) a „At Your Best (You Are Love)“ (6. příčka). Téhož roku napsal a produkoval dva první hitové singly ženského R&B dua Changing Faces „Stroke You Up“ (3. příčka) a „Foolin' Around“ (38. příčka). Dále se věnoval remixování hudby, a to nejen své. V roce 1994 ještě stihl zremixovat hit „Any Time, Any Place“ od Janet Jackson, který byl vydán na jejím albu "Janet Remixed" (1995). V roce 1995 napsal a produkoval hitový singl „You Are Not Alone“ (1. příčka), který nazpíval Michael Jackson. Za tuto píseň si Kelly vysloužil svou první nominaci na cenu Grammy.  V listopadu 1995 svůj úspěch potvrdil svým druhým albem "R. Kelly". Album debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 (jako jeho první). Později se stalo 5× platinové. Bylo provázeno vydáním tří platinových singlů: „You Remind Me of Something“ (4. příčka), „Down Low (Nobody Has to Know)“ (ft. The Isley Brothers) (4. příčka) a „I Can't Sleep Baby (If I)“ (5. příčka). Po vydání alba se vydal na dlouhé americké turné s názvem Down Low Top Secret Tour, na kterém ho doprovázel například rapper LL Cool J.  Rok poté, co vydal své druhé album, spatřil v listopadu 1996 světlo světa singl „I Believe I Can Fly“, který vyšel jako singl soundtracku k filmu "Space Jam". Singl se umístil na 2. příčce žebříčku Billboard Hot 100 a zabodoval i v dalších zemích. Jednalo se o jeho první mezinárodní hit. V roce 1998 byla píseň oceněna třemi cenami Grammy. V roce 2004 ji časopis Rolling Stone zařadil mezi 500 nejlepších písní všech dob.

1997–2001: Basketbal, R. a TP-2.COM.

V roce 1997 se Kelly upsal basketbalovému týmu Atlantic City Seagulls v lize United States Basketball League. V lize hrál s týmem tři sezóny, během kterých jeho tým pokaždé vyhrál pohár.  Po úspěchu singlu „I Believe I Can Fly“ dostal Kelly nabídku produkovat i další soundtracky. V roce 1997 vyšel soundtrack k filmu "Batman a Robin", ze kterého pochází Kellyho singl a další mezinárodní hit „Gotham City“ (9. příčka). Dále lze zmínit soundtrack k filmu "Doživotí" (1999), který Kelly produkoval spolu se zpěvákem Wyclefem Jeanem. Vydání soundtracku bylo podpořeno singlem „Fortunate“ (4. příčka), který produkoval a napsal Kelly, ale nazpíval zpěvák Maxwell.  Kelly v roce 1998 založil svůj vlastní nahrávací label s názvem Rockland Records. Jako první album zde vydal debut své další protégé, R&B zpěvačky Sparkle. Eponymní album, které kompletně napsal a produkoval Kelly, se umístilo na 3. příčce v žebříčku Billboard 200 a stalo se platinovým. Vedoucím singlem byla píseň „Be Careful“.  Jako tradičně byl listopad vyhrazen vydání dalšího sólo alba – "R." (1998). Jednalo se o jeho první dvojalbum. Spojuje přitom několik žánrů od popu, přes pouliční rap, až po blues. Současně se poprvé spojil s dalšími hudebními producenty a umělci. Výsledkem bylo jeho nejúspěšnější album, kterého se, i přesto, že debutovalo na 2. příčce žebříčku Billboard 200, v USA prodalo přes osm milionů kusů; a další čtyři miliony ve zbytku světa. Z alba pochází megahit „I'm Your Angel“ (1. příčka), duet se Céline Dion, a dále singly: „If I Could Turn Back the Hands of Time“ (12. příčka) „When a Woman's Fed Up“ (22. příčka) a „Did You Ever Think“ (ft. Nas) (27. příčka). Na albu byl rovněž zařazen také dříve zveřejněný singl „I Believe I Can Fly“.  V listopadu 2000 následovalo páté album "TP-2.com", které odkazovalo k jeho debutovému albu. Oproti předchozímu albu, toto opět celé produkoval a napsal sám. Album, jako jeho druhé, debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 a celkově se stalo 4× platinovým. Album bylo doprovozeno vydáním singlů „I Wish“ (14. příčka), „Fiesta (Remix)“ (ft. Jay-Z a Boo & Gotti) (6. příčka) a „Feelin' on Yo Booty“ (36. příčka).  V roce 2001 vydal singl k soundtracku filmu "Ali" s názvem „The World's Greatest“ (34. příčka).

2002–2003: The Best of Both Worlds a Chocolate Factory.

Po úspěchu písně „Guilty Until Proven Innocent“ (82. příčka) od rappera Jay-Z, na které Kelly hostoval, a singlu „Fiesta (Remix)“, na které naopak hostoval Jay-Z, začali v roce 2001 zvažovat vydání společného alba. Album "The Best of Both Worlds" bylo vydáno v březnu 2002. Debutovalo na 2. příčce žebříčku Billboard 200 a stalo se platinovým. Album bylo propagováno jako spojení odlišných R&B a Hip-Hop světů Afroameričanů. Nicméně vydání alba bylo provázeno frustrací, jelikož téměř měsíc před termínem vydání uniklo na internet. Album se k tomu dočkalo vcelku vlažného přijetí u kritiků.  V téže době pracoval Kelly na svém dalším sólovém albu s názvem "Loveland". To však v květnu 2002 celé uniklo na internet, Kelly se ho proto rozhodl přehrát a v únoru 2003 vydal album "Chocolate Factory". Album debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 a stalo se 2× platinovým. Z alba pochází mezinárodní hit „Ignition (Remix)“ (2. příčka). Dále také singly „Snake“ (ft. Big Tigger) (16. příčka) a „Step in the Name of Love (Remix)“ (9. příčka). V září 2003 vydal svůj první výběr z hitů, kompilační album "The R in R&B Collection Volume 1", album se umístilo na 4. příčce žebříčku Billboard 200 a stalo se 3× platinovým. Spolu s ním vyšlo také DVD video album, které se stalo platinovým. Kompilační album obsahovalo nový singl „Thoia Thoing“ (13. příčka).

2004–2005: Happy People/U Saved Me a TP.3 Reloaded.

V srpnu 2004 vydal své šesté sólo album "Happy People/U Saved Me", které bylo opět dvojalbem. První disk byl plný pozitivních písní pro dobrou náladu, zatímco druhý byl nahrán v žánru gospel. Z alba pochází singl „Happy People“ (19. příčka). Album se stalo 3× platinovým. Téhož roku zpíval hymnu USA během zápasu světového šampionátu v boxu.  V říjnu 2004 se znovu spojil s rapperem Jay-Z a vydali společné album "Unfinished Business". To debutovalo na 1. příčce žebříčku Billboard 200 a stalo se platinovým. Z alba pochází singl „Big Chips“ (39. příčka). Po vydání alba následovalo společné turné, které bylo ovšem poznamenáno narůstajícími spory mezi oběma protagonisty. Podle zpráv Kelly nedodržoval termíny a Jay-Z zase odcházel v půlce koncertu poté, co usoudil, že reflektory více sledují Kellyho. Během turné tak Jay-Z bratranec Tyran Smith zaútočil na Kellyho pepřovým sprejem. Kvůli sporům v turné pokračoval sám již jen Jay-Z. Kelly na to reagoval žalobou o 75 milionů dolarů ušlého zisku. Jay-Z podal proti Kellymu vlastní žalobu, ale soudce se sporem odmítl zabývat.  V červenci 2005 vydal Kelly své sedmé album "TP.3 Reloaded". Album debutovalo na 1. příčce a v USA se ho prodalo přes milion a půl kusů. Obsahuje také prvních pět dílů Kellyho televizní „opery“ "Trapped in the Closet". Píseň „Trapped in the Closet, Chapter 1“ se umístila na 22. příčce žebříčku Billboard Hot 100. Po vydání alba se vydal na turné Live the Light It Up Tour, ze kterého pořídil DVD záznam. V říjnu 2005 vydal kompilační album "Trapped in the Closet: Chapters 1–12 ", které se stalo 2× platinovým.

2006–2010: Double Up, Untitled, Epic a Love Letter.

V květnu 2007 vydal své osmé album "Double Up". Z alba pochází platinový hit „I'm a Flirt (Remix)“ (ft. T.I. a T-Pain) (12. příčka). Původní verze písně „I'm a Flirt“, byla vydána v roce 2006 proti Kellyho vůli jako skrytý bonusový materiál na albu "The Price of Fame" od rappera Bow Wow. Úspěšný byl také další singl „Same Girl“ (20. příčka), duet se zpěvákem Usherem. Album obsahuje také píseň „Rise Up“, která je vzpomínkovou písní pro oběti masakru na Virginia Tech. Po vydání alba se vydal na turné, kde mu dělal předskokana například zpěvák Ne-Yo. Ten byl po dvou koncertech z tour odvolán. Oficiálním důvodem byly nesrovnalosti ve smlouvě, ovšem sám Ne-Yo prohlašoval, že skutečným důvodem bylo, že měl od kritiků a fanoušků lepší odezvu než R. Kelly. Ne-Yo celý spor řešil žalobou na promóterskou společnost Rowe Entertainment.  V roce 2007 vydal také druhou část své „opery“ "Trapped in the Closet: Chapters 13–22", video album se stalo platinovým.  V roce 2008 poprvé hovořil o svém dalším albu, které mělo nést název "12 Play: Fourth Quarter", ovšem jeho termín vydání byl několikrát odložen. Důvodem byl i neúspěch původního singlu „Hair Braider“. V červenci 2008 album uniklo na internet. Oficiální datum vydání však nikdy nebylo stanoveno. V červnu 2009 vydal svůj první mixtape "The Demo Tape (Gangsta Grillz)", který sestavili DJ Skee a DJ Drama.  V listopadu 2009 mu, po několika odloženích, konečně vyšlo deváté album s názvem "Untitled". Jediným úspěšnějším singlem byla píseň „Number One“ (ft. Keri Hilson) (59. příčka). Album se umístilo na 4. příčce žebříčku Billboard 200 a jako jeho první neobdrželo žádnou certifikaci za prodej.  V roce 2010 vyhrál se svou písní „Sign of Victory“, výběrové řízení na oficiální hymnu fotbalového mistrovství světa pořádaného v JAR. Tato píseň vévodí albu "Listen Up! (FIFA World Cup 2010 Album)". Doprovod v písni obstarali členové sboru "Soweto Spiritual Singers". Píseň předvedl na úvodní ceremonii šampionátu. Od té doby pracoval na svém plánovaném desátém albu s názvem "Zodiac", ale později oznámil, že změnil koncept alba a začal pracovat na dvou albech odlišných stylů nazvaných "Epic", jedná se o kompilaci jeho starších písní o lásce doplněné o pět noých písní, ta byla vydána 21. září 2010, a "Love Letter", z něhož vyšel singl „When a Woman Loves“ (93. příčka), jedná se o soulovou skladbu s atmosférou druhé poloviny minulého století. Album bylo vydáno v prosinci 2010 a celkem se ho v USA prodalo okolo 650 000 kusů, za což obdržel zlatou certifikaci. Šlo o jeho poslední album vydané u Jive Records, kde vydal svých prvních deset alb, pět kompilačních alb a pět video alb. Důvodem bylo, že mateřská společnost labelu RCA Music Group zrušila všechny své podlabely, které spojila do nového labelu RCA Records. Kellyho smlouva tak byla de facto jen převedena.

2011–2016: Write Me Back, Black Panties a The Buffet.

V červenci 2011 byl převezen do chicagské nemocnice, aby podstoupil operaci krku. Příčinou bylo prasknutí abscesu v mandli. Z nemocnice byl propuštěn po pár dnech. Z operace se zotavil. V listopadu 2011 zveřejnil první novou píseň, kterou nahrál od podstoupení operace.  Na přelomu let 2011 a 2012 Kelly produkoval soundtrack k filmu "Záblesk slávy", pro který napsal a produkoval i několik písní, které ale nazpívali jiní umělci. Ve filmu vystupovaly zpěvačky a herečky Jordin Sparks a Whitney Houston, pro kterou to byl poslední film před její smrtí. Kelly na jejím pohřbu zazpíval baladu „I Look to You“, kterou pro ni napsal a kterou Whitney Houston nazpívala pro své poslední album.  Jeho jedenácté studiové album nese název "Write Me Back". Bylo vydáno 26. června 2012 a néslo se ve stejném hudebním duchu jako album předchozí. Žádný ze singlů v hitparádách nezabodoval. Album debutovalo na 5. příčce žebříčku Billboard 200 a opět neobdrželo žádnou certifikaci za prodej. V létě 2012 mu vyšly knižní memoáry "Soulacoaster". Na přelomu let 2012 a 2013 vystupoval na turné The Single Ladies Tour, kde ho doprovázela zpěvačka Tamia. Vystupoval také na řadě festivalů a spolupracoval s mnoha umělci.  V prosinci 2013 vydal své dvanácté album "Black Panties", se kterým se vrátil více k popovému zvuku. Singl „My Story“ (ft. 2 Chainz) se umístil na 89. příčce žebříčku Billboard Hot 100, kam se se svojí písní vrátil poprvé od roku 2010.  Na album navázal o dva roky později s prosicovým vydáním svého třináctého alba "The Buffet" (2015). Album debutovalo na 16. příčce žebříčku Billboard 200 a neobdrželo žádnou certifikaci za prodej. Stejně tak v hitparádách neuspěly ani vydané singly. V říjnu 2016 vydal své první vánoční album "12 Nights of Christmas", které původně plánoval k vydání na Vánoce 2014. Album debutovalo na 177. příčce žebříčku Billboard 200.

Osobní život.

Podle několika reportáží se v roce 1994 tehdy dvacetisedmiletý R. Kelly oženil s tehdy patnáctiletou zpěvačkou Aaliyah. Svatba měla proběhnout během soukromého obřadu v Cook County (Illinois). Aaliyah měla později přiznat, že autoritám lhala o svém věku. Manželství bylo oficiálně anulováno v únoru 1995. Ovšem dlouhou dobu Kelly i Aaliyah svatbu popírali. Případ přestal být řešen v roce 2001, kdy Aaliyah zemřela během letecké havárie.  V roce 1996 se Kelly oženil s tanečnicí Andreou Lee, se kterou měl tři děti. V září 2005 však Andrea Lee zažádalo o soudní zákaz styku, který měl Kellymu zamezit přístup k rodině. Důvodem měla být hádka, která přerostla v domácí násilí. V roce 2006 pár požádal o rozvod, který byl dokončen v roce 2009.  Kelly se za dobu své kariéry věnoval řadě charitativních akcí.

Problémy se zákonem.

R. Kelly byl předmětem několika obvinění ze sexuálního znásilnění, žádné ovšem nevedlo k jeho odsouzení.  V únoru 2002 se objevilo video, na kterém údajně R. Kelly má sexuální styk a močí na nezletilou dívku. Video zaslal neznámý člověk chicagským novinám. Článek s videem byly zveřejněny v době, kdy Kelly vystupoval na zimních olympijských hrách v Salt Lake City. Kelly tehdy popřel, že by byl mužem na záznamu. V červnu 2002 byl obviněn z několika případů dětské pornografie. Údajná oběť ovšem odmítla vypovídat u soudu. Kelly byl následně během soudního přelíčení v roce 2008 shledán nevinným. Vedle tohoto sporu byl Kelly v roce 2003 zadržen za držení dětské pornografie, kterou nalezli policisté během domovní prohlídky, nicméně v roce 2004 byl případ zamítnut kvůli nedodržení formálního postupu.  V roce 2017 se na internetu objevila zpráva, že tři páry rodičů obviňují Kellyho z toho, že držel jejich dcery ve svém sexuálním kultu. Ovšem Kelly, stejně jako údajné oběti, odmítli, že by se tak stalo. Příběhů se chytla BBC a připravila dva speciální investigativní pořady "R Kelly: Sex, Girls and Videotape" a "R Kelly: The Sex scandal continues". V roce 2019 BBC vypátralo ženu jménem Asante McGee, která tvrdí, že žila spolu s dalšími ženami v domácnosti Kellyho, který je měl omezovat na svobodě.  V dubnu 2017 ho bývalá partnerka obvinila z toho, že jí úmyslně nakazil sexuálně přenosnou nemocí. Kelly i toto obvinění odmítl.  V březnu 2018 hnutí Time's Up, zaměřující se na sexuální násilí, vyzvalo veřejnost k bojkotu Kellyho hudby. Bojkot byl na sociálních sítích doprovázen hashtagem #MuteR.Kelly. V květnu hudební streamovací platforma Spotify v reakci oznámila, že nebude propagovat a zvýrazňovat Kellyho hudbu. To samé se týkalo také hudby rappera XXXTentacion. O dva dny později se přidaly také platformy Apple Music a Pandora. Brzy poté se ovšem z řad hudebníků začala ozývat kritika, jelikož šlo o cenzuru neodsouzeného umělce. Spotify proto ihned poté své rozhodnutí zvrátilo.  Sám R. Kelly vydal v červnu 2018 hudební odpověď, devatenáctiminutovou zpověď „I Admit“. Ovšem oproti očekávání z názvu se v ní k žádnému zločinu nepřihlásil. Naopak všechna obvinění znovu odmítl.  V lednu 2019 odvysílala televizní stanice Lifetime dokument "Surviving R. Kelly", který popisoval obvinění několika žen, které tvrdily, že je Kelly zneužil, což on sám opět odmítl. Negativní publicita spojená s hashtagem #MuteR.Kelly vedla k tomu, že s ním nahrávací společnost RCA Records rozvázala kontrakt. V únoru 2019 byl obžalován z 10 případů sexuálního zneužití způsobených pod nátlakem. Z vazby byl propuštěn po zaplacení kauce ve výši jednoho milionu dolarů.  V červenci byl zatčen v rámci federálního případu páchání sexuálních zločinů a bránění výkonu spravedlnosti. Čelí tak obvinění v oblasti dětské pornografie, únosu a nucené práce.

Robert Sylvester Kelly (* 8. ledna 1967 Chicago, Illinois, USA), spíše známý jako R. Kelly je americký zpěvák, skladatel, hudební producent, multiinstrumentalista, režisér hudebních klipů a bývalý basketbalista. Během své kariéry pomohl redefinovat žánry R&B a Hip hop, díky čemuž si vysloužil tituly „King of R&B“ a „King of Pop-Soul“. Svoji hudební kariéru započal ve skupině Public Announcement v roce 1992. Následujícího roku se vydal na sólovou dráhu svým debutem "12 Play".

R. Kelly, nom de scène de Robert Sylvester Kelly, né le à Chicago, dans l'Illinois, est un chanteur de RnB et de soul, producteur et auteur-compositeur américain.


Pojem a slovo.

Povahu odpuštění osvětlují z různých stránek slova. České od-pustit – podobně jako pro-pustit – je odvozeno od slovesa pustit, pouštět a navozuje tedy představu pouta nebo vazby, již oprávněná osoba „pouští z ruky“ a uvolňuje tak osobu povinnou. Řecké "af-iémi" i latinské "re-mittere" říká doslova od-pustit, zbavit se něčeho. Podobnou souvislost vyjadřuje latinské "ab-solvere" a řecké "apo-lyó": rozvázat nebo odvázat. Slabší význam vyjadřuje latinské "indulgere", povolit, vyhovět. Německé "ver-geben" souvisí s "geben", dávat, a vyjadřuje tedy, že se oprávněná osoba vzdává svého oprávnění. Podobně anglické "to for-give" a francouzské "par-donner", jež se také odvozují od významu dávat.

Odpuštění dluhu.

Odpuštění dluhu je vnější akt podobný daru, takže na něm lze sledovat jeho předpoklady, okolnosti, případně podmínky lépe než na ryze vnitřním odpuštění viny, kde je situace méně zřetelná.  Odpuštění dluhu je možné jen tam,  Naopak není možné, pokud by se závazky z minulosti automaticky rušily, pokud by závazek vznikl nevědomky a tedy za něj nikdo nenesl odpovědnost. Neexistující dluh nelze ovšem odpustit a pokud by dlužník dluh popíral, těžko hovořit o odpuštění. Konečně může dluh odpustit pouze věřitel sám nebo jeho dědicové, a to právě v tom rozsahu, v jakém jsou věřiteli. Je-li věřitelů víc, museli by se dohodnout, anebo může každý odpustit jen svůj podíl na dluhu.

Oddlužení.

Dlouhodobé a fakticky nesplatitelné dluhy mohou silně komplikovat občanský i hospodářský život. Při špatné úrodě si zemědělci museli osivo na příští rok vypůjčit, takže si budoucí situaci ztížili a velmi často se jejich dluhy hromadily. Ve starých kulturách bylo proto časté, že například panovník při nástupu na trůn tyto dluhy zrušil. Tento akt, běžný ještě ve středověku, patrně nesplňuje třetí z výše uvedených podmínek, a neměl by se tedy přesně nazývat odpuštění, nýbrž spíše oddlužení nebo amnestie (z řeckého "a-mnéstia", zapomenutí).

Odpuštění viny.

Podmínky a okolnosti odpuštění viny jsou patrně formálně podobné jako u dluhu, komplikují se však mnohoznačností pojmu vina. Karl Jaspers rozlišil čtyři roviny viny:  Kriminální i morální vinu může poškozený odpustit pachateli, pokud ji pachatel uzná. Proto se jako podmínka odpuštění obvykle uvádí přiznání, případně i lítost a odhodlání již neškodit. U vážnějších provinění se obvykle očekává i snaha odčinit napravitelné důsledky provinění (satisfakce) a v tradičních společnostech se odpuštění potvrzuje veřejným obřadem, v křesťanských církvích společnou nebo soukromou svátostí smíření.  Odpuštění je jediný způsob, který může důsledky provinění definitivně a beze zbytku odstranit ve smíření, obnovení vnitřního míru mezi pachatelem a obětí, proto je odpuštění pro život ve společnosti tak důležité. V moderních společnostech, kde se nepopravuje, je totiž zřejmé, že oba musí dál žít vedle sebe.  Na druhou stranu nemůže odpuštění nikdy být automatické a ani příliš snadné, protože by to znamenalo bagatelizování viny. Odpustit tedy neznamená zapomenout, neboť zapomenuté se může kdykoli připomenout a oživit, nýbrž zrušit osten nároku a výčitky, který ve vzpomínce byl. Charles Griswold pokládá odpuštění za způsob, jímž se obnovují vztahy, a děje se podle něho obvykle tím, že si pachatel a poškozený vymění svá vyprávění i stanoviska v dialogu. Pokud se to nestalo a na minulé křivdy se jen zapomnělo, může je nová situace nebo i propaganda znovu aktualizovat, jak se stalo například po rozpadu Jugoslávie mezi Srby a Chorvaty s tragickými důsledky.

Amnestie.

Podobně jako u odpuštění dluhu je i odpuštění viny, smíření mezi lidmi, společensky velice žádoucí. Trvající zášť otravuje společenské prostředí i lidské vztahy a hrozí, že vypukne pomsta. Proto i pokud se nedá dosáhnout skutečného odpuštění, znají i moderní státy institut amnestie, kterým se promíjejí tresty odsouzeným, a institut promlčení, který omezuje možnost podání žaloby na jistou dobu po spáchání činu. V obou případech je ovšem nepromíjejí poškození, nýbrž stát, takže nejde o odpuštění, nýbrž spíše zahlazení trestu.

Odpuštění v náboženstvích.

Odpuštění je sice žádoucí a nezbytné, zřetelně však přesahuje představu spravedlnosti a vybočuje tak z oblasti práva do oblasti mravní a náboženské. Monoteistická individualizovaná náboženství, která počítají s osobní odpovědností a vinou, vesměs odpuštění podporují a vysoce cení. V buddhismu převládá názor, že člověk, který neodpouští, se sám poškozuje a soustřeďuje na výčitky případně myšlenky na pomstu. Na tuto myšlenku navázal Friedrich Nietzsche, který o odpuštění výslovně nemluví, zato pokládá "duch pomsty" za to nejhorší, čím člověk i společnosti trpí.  V hebrejské Bibli se odpuštění představuje na strašném zločinu krále Davida, který svedl ženu svého bojovníka a když se jeho čin nedá utajit, nechá ho úkladně zabít. Přesto – s pomocí proroka Nátana – dosáhne odpuštění, k němuž ovšem patří i to, že jeho zločiny jsou veřejně známé.  Velký důraz klade na obrácení, lítost a odpuštění křesťanství. Ježíš v evangeliu o odpuštění mnohokrát mluví a chápe je jako nutnou podmínku, aby člověk před Bohem obstál. Dluhy a závazky mezi lidmi jsou totiž zanedbatelné proti dluhu, jejž má každý člověk vůči Bohu. To je smysl podobenství o odpuštěném dluhu (Mt 18,23-35). Tento základní dluh nemůže nikdy splatit, může jej však uznat a získat Boží odpuštění (milost), pokud sám odpouští svým dlužníkům. Tato okolnost je tak důležitá, že se výslovně připomíná v základní křesťanské modlitbě Otče náš. Ježíš několikrát dokonce říká, že člověk, který se provinil, nahlédne a lituje své viny je na tom v Božích očích lépe než člověk, který nic špatného nespáchal. Tento velmi paradoxní stav věcí vysvětluje slavné podobenství o ztraceném synu (Lk 15,11-32).

Odpuštění znamená vědomé, dobrovolné a jednostranné zrušení závazku či povinnosti. Ten, kdo odpouští, zbavuje toho, kdo je mu dlužen nebo kdo mu ublížil, závazků, které tím vznikly. V terminologii soukromého práva tedy oprávněná osoba zbavuje povinnou osobu její povinnosti. U drobných přehmatů a dluhů se mluví spíše o prominutí, hranice ovšem není ostrá. Odpuštění se může také vztahovat na sebe sama ve smyslu "opuštění" předešlého přesvědčení, které bylo později poznáno za chybné.

Le pardon est le résultat de l'acte de pardonner, la rémission d'une faute. C'est tenir une offense, une faute, pour nulle (ou l'excuser) et renoncer soit – au plan personnel – à en tirer vengeance, soit – au plan institutionnel – à poursuivre et à punir les responsables. Le pardon ne doit pas cependant être confondu avec l'amnistie qui est une simple dispense de peine.


Příběh.

Tým SG-1 se společně s Jackem O'Neillem účastní tok'erského extrakčního obřadu, při němž má být vyňat z Ba'ala, posledního vládce soustavy, goa'uldský symbiont, což pro něj prakticky znamená popravu, zatímco pro hostitele, jenž mu poskytoval tělo, je to osvobození. Goa'uld přítomným poskytne nejistou informaci, že on je pouze poslední z klonů (viz epizoda „Návrat vysloužilého boha“), zatímco pravý Ba'al je někde jinde s plánem na záchranu. Ten skutečně mezitím podniká akci, cestuje zpět v čase do roku 1939, kdy na Zemi zmasakruje posádku nákladní lodi "Achilles", která převáží hvězdnou bránu do USA. Její kapitán, děd Camerona Mitchella, však dokáže přežít natolik dlouho, že Ba'alovi zabrání v úplném zničení plavidla. V současnosti začnou kvůli této změně historie mizet postupně lidé i předměty, počínaje Valou Mal Doran a Teal'cem. O'Neill je navíc zabit Ba'alovým klonem, který se mezitím dokázal vyprostit z pout, ostatní členové týmu, Samantha Carterová, Daniel Jackson a Cameron Mitchell, stihnout otevřít hvězdnou bránu a vkročit do červí díry. Na její druhé straně se ale nenachází Velitelství Hvězdné brány, nýbrž nákladový prostor lodi "Achilles", jež zamrzlá driftuje po 70 let Arktidou v alternativní časové linii, kterou vytvořil Ba'al a ve které vojenský program Hvězdná brána neexistuje. Cartertová se domnívá, že časová linie byla změněna při jejich průchodu červí dírou, jež je zároveň ochránila. Poté, co uniknou z potápějícího se plavidla, zachrání je tým vedený plukovníkem Jackem O'Neillem z ponorky USS "Alexandria". Generál ve výslužbě Hank Landry sice věří jejich příběhu, který několikrát opakovali při výsleších, povolení pro změnu časové linie je však zamítnuto. V této alternativní realitě se Jackson stále snaží přesvědčit lidi o svých teoriích pyramid jako přistávacích plošinách pro mimozemské lodě, astronautka Carterová zemřela před několika lety při nehodě raketoplánu a Mitchell zde nikdy neexistoval, protože jeho dědeček zemřel při záchraně své lodi před Ba'alovou bombou. Všichni tři nově příchozí jsou od sebe navzájem odděleni a jsou jim přiděleny nové životy, které jsou nuceni žít v odlišných částech USA. Po uplynutí jednoho roku je tým SG-1 povolán zpět do akce, neboť se se nad některými americkými městy objevily goa'uldské průzkumné lodě. Ba'al totiž mezitím porazil ostatní vládce soustav a nyní se společně s Qetesh (v těle Valy) jako svojí královnou a Teal'cem jako prvním mužem chystá dobýt Zemi. Členové SG-1 se dostanou k prezidentu Henrymu Hayesovi a generálu Georgi Hammondovi, kteří je informuji, že na základě jejich zpráv objevili hvězdnou bránu v Antarktidě (viz epizoda „Osamění“) a snaží se dostat na tamní antickou základnu (viz epizoda „Ztracené město“). Pro SG-1 jsou nachystány letouny F-15, kterými mají co nejrychleji doletět na stanici McMurdo a odtud se dostat bránou na Proclarush Taonas, antickou základnu na jiné planetě, kde mají získat ZPM pro napájení antarktické základy. Mezitím se poblíž Země chystá Ba'alova armáda k útoku. K nelibosti svých pobočníků, bývalých vládců soustav, Ba'al oznámí, že se bude k lidem Tau'ri (pozemšťanům) chovat shovívavě. Qetesh má pochybnosti o Ba'alovi a jeho velkých znalostech o Zemi, proto jej zradí a donutí ho, aby jí všechno řekl. Svými loděmi nechá zničit stanici McMurdo u antarktickou základu Antiků a zabije Ba'ala. Teal'c, snící o svobodných Jaffech, které mu nabídl Ba'al, její zradu prohlédne a unikne v al'keshi, Qetesh následně nařídí bombardovat Zemi a sama se chystá najít Ba'alův stroj času.  V průběhu mohutného goa'uldského útoku a po zničení McMurda se SG-1 ve stíhačkách snaží dostat do Ruska, neboť Rusové se přiznají, že ze dna oceánu vyzvedli bránu, kterou převážel "Achilles", jenž se i s bránou potopil při záchraně SG-1. Během cesty jsou napadeni goa'uldskými kluzáky, zachrání je však letka ruských MiGů-29. SG-1 nakonec dorazí do ruského zařízení s hvězdnou bránou, objeví se tam však i Teal'c se dvěma Jaffy, který se snaží dorazit k Ba'alovu stroji času před Qetesh. Obě strany se nakonec dohodnou a společně projdou červí dírou ke stroji času, obrovskému podzemnímu superpočítači komunikujícího se stovkami satelitů, které monitorují sluneční erupce, jež mohou protnout červí díru vytvořenou hvězdnou bránou. SG-1 musí čekat na správnou erupci, která by je poslala do času, jenž chtějí. Na Ba'alovu základnu však dorazí Qetesh se svými vojáky, pod útokem proto otevřou červí díru do roku 1929, tedy do doby o deset let dříve, než potřebovali. Carterová a Jackson jsou v přestřelce zabiti, bránou projde pouze Mitchell, krátce poté je smrtelně zraněn i Teal'c, který však celou základnu se sebou samým i Qetesh nechá explodovat. Mitchell tedy v minulosti musí 10 let čekat, než se mu podaří načerno dostat na loď "Achilles", kde nakonec zabije samotného Ba'ala se dvěma Jaffy, kteří projdou převáženou bránou, aby ji zničili. Původní časová linie je tak zcela obnovena, nikdo nemá o proběhlých událostech ponětí a SG-1 stále přihlíží na tok'erské základně obřadu extrakce, který proběhne bez jakéhokoliv incidentu. Po návratu na Zemi Jackson přemýšlí nad tím, co myslel Ba'al tím záchranným plánem, ale rozhodne se tím nezabývat. Poslední záběr snímku ukazuje starou fotografii v Mitchellově skříňce, na které se nachází jeho starší alternativní já stojící po boku svého dědy.

Produkce.

Film "Hvězdná brána: Návrat" napsal Brad Wright, režisérem byl Martin Wood. Některé scény snímku byly vznikly již na konci března 2007, nicméně hlavní natáčení bylo zahájeno 22. května 2007 ve vancouverských studiích The Bridge Studios a trvalo 19 dní. Produkční rozpočet byl stanoven na částku 7 milionů dolarů.  Původní návrh scénáře filmu začínal pohledem na město Tok'rů, nicméně Brad Wright se nakonec rozhodl, že začátek umístí do Velitelství Hvězdné brány (SGC), aby ukázal, co SG-1 vlastně představuje. Při psaní replik pro postavu Jacka O'Neilla se Wright pokusil napsat jeho slova, která zní „přirozeně“ a ne „křečovitě“, což, jak prohlásil, bylo velmi důležité. Zahrnutí mnoha vedlejších postav známých ze seriálu "Hvězdná brána" bylo rozhodnutím, které mělo snímek udělat „přívětivějším“ pro mnoho dlouholetých fanoušků. Podle původních předpokladů mělo být tělo bezejmenného kapitána lodi "Achilles" nalezeno po návratu týmu SG-1 zpět na Zemi, Wright to však okomentoval slovem „nevkusné“. V úvodu snímku, kde byl O'Neill zabit, se Richard Dean Anderson původně neměl objevit, podle Wrighta měl vystupovat pouze v příběhu z alternativní časové linie. Snímek zahrnuje také scény natočené na základně Applied Physics Laboratory Ice Station v Arktidě, 370 km severně od Prudhoe Bay na Aljašce. V těchto záběrech, které vznikly mezi 23. a 29. březnem 2007 (z toho pět dnů tvořilo samotné natáčení), se objevili Richard Dean Anderson, Amanda Tapping a Ben Browder, využita byla i ponorka USS "Alexandria". Filmování v Arktidě zahrnovalo scény pořízené na ledě, scény s "Alexandrií" v pozadí, scény na palubě "Alexandrie" a scény vynořující se a ponořující se "Alexandrie". Kvůli minimálnímu vybavení byly záběry v Arktidě natáčeny pouze se třemi herci a osmnáctičlenným štábem. Režisér Martin Wood měl v jedné scéně cameo (jako major Wood), podobně jako další člen štábu. Kapitán "Alexandrie", komandér Mike Bernacchi, a členové jeho posádky hráli sami sebe. Barry L. Campbell, operační náčelník Arctic Submarine Laboratory amerického námořnictva se sídlem v San Diegu, který zařídil možnost natáčet v Arktidě, se ve snímku objevil jako lodník a scenárista Brad Wright dostal ve filmu cameo jako pilot jedné ze stíhaček F-15.  Kvůli termínové kolizi bylo producentům dopředu známo, že herec Michael Shanks nebude schopný natáče scény v Arktidě. V předchozích scénách již nicméně jeho postava Jacksona na nákladní lodi s Mitchellem a Carterovou byla. Aby bylo jeho zmizení věrohodné, Brad Wright rozhodl, že Jackson bude mít omrzliny poté, co stoupne do ledové vody, a bude tak neschopný pokračovat s ostatními. Wright poskytl komentář, že právě takovéto scény musely být vystříhávány z epizod "Hvězdné brány" i "" kvůli časovému omezení. A právě protože tento film je delší, než jednotlivé epizody, chtěli danou scénu ve snímku ponechat.  Ve snímku se nachází faktická chyba s hodnostmi Mitchella a Carterové. V koncových titulcích jsou označeni za podplukovníky, nicméně ve scénách s letícími stíhačkami F-15 nosí odznaky plukovníků. Tento fakt vznikl díky tomu, že si producenti během natáčení uvědomili, že film bude pravděpodobně vydán až poté, co Carterová bude v seriálu "" povýšena. Na začátku páté řady tohoto seriálu, v době, kdy byl rovněž snímek "Návrat" vydán, se Samantha Carterová skutečně stala plukovníkem a opustila Atlantidu, aby se mohla zúčastnit Ba'alova extrakčního obřadu. Podle této příběhové kontinuity lze základní děj filmu datovat do období přibližně jednoho roku po událostech z "".  Film je věnován památce Paula McCanna a Anthonyho Huntroda, kteří v době natáčení zemřeli při nehodě na britské ponorce HMS "Tireless", jež se nacházela u severního pólu.  "Hvězdná brána: Návrat" byla zapsána mezi "Guinnessovy světové rekordy" jako nejseverněji natočený film.  Po snímku "Návrat" měl být natočen třetí film navazující na seriál "Hvězdná brána", jeho realizace však byla nakonec zrušena. Uváděn byl pro něj název "Stargate: Revolution" a jeho hlavní postavou měl být Jack O'Neill.

České znění.

První dabing filmu "Hvězdná brána: Návrat" byl pořízen pro lokalizované české vydání DVD. Pro distributora Bontonfilm jej vyrobilo Studio Virtual v roce 2008, režisérem byl Zdeněk Štěpán, překladatelem Vojtěch Kostiha. Hlasové obsazení postav bylo zachováno podle seriálu. Pro televizní vysílání si stanice AXN nechala vytvořit druhý dabing, který vyrobila firma SDI Media v roce 2011. Byl však použit shodný překlad, podílel se na něm stejný režisér a rovněž obsazení dabérů bylo u hlavních postav shodné s jednou výjimkou, kdy zemřelého Jiřího Samka nahradil Vladimír Fišer.

Vydání a ohlasy.

Film měl slavnostní premiéru 25. července 2008 na San Diego Comic-Con International, které se zúčastnili i herci. Na DVD byl pro region 1 vydán 29. července 2008. Televizní premiéru absolvoval 12. srpna na britské stanici Sky1, na což navázalo 18. srpna 2008 vydání pro region 2. DVD obsahuje kromě samotného filmu také bonusy v podobě komentářů scenáristy a producenta Brada Wrighta a režiséra Martina Wooda, záběry z natáčení a další obsah.  Ve Spojených státech dosáhl celkový zisk z prodeje DVD 7,9 milionů dolarů.  V Česku byla lokalizovaná DVD verze "Návratu" uvedena na trh 6. října 2008 (do půjčoven), resp. 20. října 2008 (do prodeje). V televizi byl film (s druhým dabingem) poprvé odvysílán 25. února 2011 na stanici AXN Sci-Fi, s původním DVD dabingem byl premiérově vysílán 20. února 2013 na stanici Fanda.  Recenzent pro Sky1 označil film jako „důkladně příjemné dovádění“. Nix ze Sci Fi Cool uvedl ve své recenzi, že snímek „končí přesně tak, jako většina, ne-li všechny epizody SG1: budete spokojeni a chcete víc“. Christopher Monfette z IGN dal filmu hodnocení 7 z 10 a prohlásil, že se jedná o slušný snímek, který se nedosahuje „úrovně velké science fiction“. Don Houston (DVD Talk) uvedl, že pro scenáristy „byl rozpočet příliš nízký“ na to, aby „podpořil myšlenky z jejich rukou“. Mark Wilson z About.com napsal, že film byl pro producenty pouze jinou cestou, jak se vrátit k některým svým oblíbeným postavám, ale došel z závěru, že to byl „pořádný“ film. Darren Sumner a David Read ze serveru GateWorld jej označili za „skvělý snímek“ a uvedli, že je dokonce ještě lepší než "". Podle Deana Winkelspechta (DVD Town) se jedná o „jeden z lepších DVD filmů“ vydaných toho roku.  "Hvězdná brána: Návrat" získala cenu High-Def Disc 2008 v kategorii pro nejlepší film na blu-ray nepromítaný v kinech. Snímek byl za rok 2008 nominovaný na šest cen Constellation, přičemž zvítězil jednou, když cenu získala Claudia Black za postavu Valy Mal Doran v kategorii Nejlepší ženský výkon ve sci-fi filmu, televizním filmu nebo minisérii. "Návrat" rovněž získal za rok 2008 jedenáct nominací na ceny Leo, z nichž tři získal: Brad Wright zvítězil v kategorii Nejlepší scénář pro celovečerní drama, Michael Shanks obdržel cenu za postavu Daniela Jacksona v kategorii Hlavní mužský herecký výkon v celovečerním dramatu a tři členové štábu, Paul Sharpe, Iain Pattison a Graeme Hughes, získali cenu v kategorii Nejlepší zvuk v celovečerním dramatu.

Hvězdná brána: Návrat (v anglickém originále Stargate: Continuum) je americko-kanadský sci-fi film z roku 2008, součást franšízy "Hvězdné brány" společnosti Metro-Goldwyn-Mayer. Scénář napsal Brad Wright a režíroval jej Martin Wood. Je posledním dílem navazujícím přímo na seriál "Hvězdná brána". Ve snímku "Návrat" se část vojenského týmu SG-1 dostane do alternativní časové linie, protože goa'uldský vládce Ba'al, aby se uchránil před popravou, pozmění historii Země. Úkolem jednotky je proto napravit časovou linii, aby se vše odehrálo tak, jak má.

Basé sur le voyage dans le temps, ce film raconte l'exécution de Ba'al, le dernier des goa'ulds, et clôt ainsi un arc scénaristique commencé en 1994 dans le long métrage "Stargate, la porte des étoiles". Une partie de l'histoire se déroule dans un lieu encore jamais exploré par l'équipe SG-1 : l'Arctique. L'équipe de tournage se déplace donc dans cette région afin de réaliser plusieurs scènes sur la banquise dans des conditions climatiques difficiles.


Život.

Maffeo Barberini se narodil ve významné florentské rodině. Byl vzděláván jesuity a obdržel právnický doktorát na univerzitě v Pise roku 1589. Roku 1601 Maffeo využil vlivu svého strýce u Klementa VIII. a stal se papežským legátem na dvoře Jindřicha IV. Navarrského. Roku 1604 jej papež jmenoval arcibiskupem v Nazarethu a stal se pronotářem a papežským nunciem na francouzském dvoře. Pavel V. jej jmenoval kardinálem a papežským legátem v Bologni. 6. srpna roku 1623 se stal nástupcem Řehoře XV. a přijal jméno Urban VIII..

Pontifikát.

V době Urbanova pontifikátu proběhlo 21 let třicetileté války a sám pontifikát byl nabitý událostmi. Kanonizoval Alžbětu Portugalskou a Andrea Corsiniho a vydal papežskou bulu, která předznamenala kanonizaci Ignáce z Loyoly a Františka Xaverského jeho nástupcem na papežském stolci. V roce 1626, po smrti posledního člena vévodského rodu della Rovere, se prohlásil z titulu lenního pána dědicem urbinského panství a připojil Urbino k papežskému státu.  Přestože byl jako kardinál velmi otevřený a tolerantní k novým vědeckým poznatkům (především v astronomii a ve fyzice), jako papež zastával striktně ortodoxní stanovisko. Ani vzájemné přátelství s Galileem a počáteční podpora jeho myšlenek nezabránila Urbanu VIII. povolat astronoma roku 1633 do Říma, kde se musel veřejně zříci výsledků své práce.  Jako poslední papež uplatňoval nepotismus ve velké míře: mnoho členů jeho rodiny získalo díky němu značné bohatství. Urban také psal latinskou poezii, která byla hojně publikována.

Zajímavost.

Papež Urban VIII. přijal tři včely do svého znaku, protože včela představovala pro křesťany v době, kdy nebyl ještě znám její způsob rozmnožování, jako symbol panenství.

Urban VIII., rozený "Maffeo Barberini" (křtěn 5. dubna 1568 – 29. července 1644) byl papežem od roku 1623 do roku 1644. Byl poslední papež, který rozšiřoval území státu vojenskou silou a významný patron umění. Obrovské dluhy, vzniklé během jeho pontifikátu, značně oslabily jeho nástupce, kteří byli neschopni udržet politický nebo vojenský vliv v Evropě. Účastnil se také sporu s Galileem a jeho teorií heliocentrismu. Během jeho pontifikátu byl potlačen jansenismus.

Maffeo Barberini, né à Florence en avril 1568 et décédé à Rome le, est le évêque de Rome et donc pape de l'Église catholique qu'il gouverna de 1623 à 1644 sous le nom d’ (en latin ', en italien ').


Soutěž.

Wordprocessing je také jednou ze soutěžních disciplín zpracování informací. Mezi ostatní disciplíny patří opis textu, korektura textu, záznam textu (grafický těsnopis, strojový těsnopis, speech recognition, audiotranscription, real-time competition, diktát C-B-A), vícejazyčný těsnopis a protokolování.  V disciplíně wordprocessingu je závodník (soutěžící) povinen prokázat schopnosti perfektního ovládání textového editoru (při soutěžích se nejčastěji používá textový editor MS Word) - tj. formátování a předepsaných oprav a úprav. V této disciplíně je požadována nejvyšší míra počítačové gramotnosti.  První soutěž ve wordprocessingu uspořádala Georgette Sante se svými kolegy v roce 1990. V září 2006 se G. Sante, členka Intersteno Jury, stala koordinátorem mistrovství ve wordprocessingu.

Popis soutěže.

Soutěžící musí využít funkcí svého textového editoru a přetvořit jemu dané textové soubory takovým způsobem, aby v co nejkratším čase správně provedl všechny úkoly, které mu ukládá vytištěné zadání. Zadání (úlohy k provedení) a textové soubory obdrží soutěžící těsně před zahájením soutěže. Soutěž je zpravidla rozdělena do tří částí – A, B, C. Část A obsahuje nenaformátovaný text, kterému je třeba přiřadit formát podle zadání. V části B je úkol z hromadné korespondence. Části C je úkolem přetvořit již naformátovaný text tak, aby se nezměnili ostatní nastavené atributy. Soutěžící má před začátkem zahájení soutěže možnost si vytištěné zadání pročíst (na toto čtení je předem vyhrazená doba - většinou 5-10 minut).

Věkové kategorie.

Rozlišují se tři věkové kategorie.  Senioři (praktici) – soutěžící, kteří dosáhli (nebo dosáhnou) v roce soutěže věku 21 let (a vyššího).Junioři – soutěžící, kteří dosáhli (nebo dosáhnou) v roce soutěže 17 let věku a zároveň jsou mladší 20 let včetně.Žáci – soutěžící, kterým je (bude) v roce konání soutěže méně než 16 let včetně.

Mistrovství světa.

Jednou za dva roky se v rámci kongresu mezinárodní federace Intersteno (International Federation of Information Processing) pořádá mistrovství světa ve zpracování informací. Mezi disciplíny se řadí opis textu, korektura textu, záznam textu (grafický těsnopis, strojový těsnopis, speech recognition), vícejazyčný těsnopis, real-time competition a wordprocessing (od poloviny 90. let) a další.

Pravidla soutěže pro mistrovství světa.

Soutěž se skládá z profesionálního editování textu zahrnující části A, B a C. Na všechny tři části je celkem 75 minut. Jednotlivé části nejsou nijak odděleny. Před samotným startem soutěže je čas na pročtení zadání.  Soutěžící jsou úspěšní, pokud dosáhnou alespoň 50% z celkového počtu bodů.

Hodnocení.

Mezi všechny úlohy je rozděleno 100 bodů. Každá dobře provedená úloha je ohodnocena příslušným počtem bodů. Částečně dobře vykonaná úloha může přinést částečné body. Úlohy, které byly špatně, nebo nebyly vůbec provedené, nepřinášejí žádné body. Pravidla rozdělení bodů připravuje koordinátor soutěže.  Pořadí je určeno podle dosažených bodů popřípadě podle užitého času na vypracování.  Titul světového šampióna získává jen ten, kdo dosáhl z celkového počtu bodů minimálně: 80% (senioři), 75% (junioři), 70% (žáci).

Národní soutěže.

Česká republika.

Ve wordprocessingu se v České republice soutěží v rámci republiky (od r. 2000) a také na středoškolské úrovni (od r. 2002).

Pravidla mistrovství České republiky.

Pravidla mistrovství České republiky jsou stejná jako pravidla pro světové mistrovství.

Pravidla středoškolského mistrovství ČR.

Soutěžící je na středoškolské mistrovství ČR nominován na základě dosaženého výsledku v krajském kole. Počet účastníků – nominovaných je omezen kapacitou pořádající školy. Soutěž je rozdělena do dvou částí, oddělených krátkou přestávkou. První část zahrnuje části A a B (nenaformátovaný text, úkol z hromadné korespondence). Druhá část obsahuje část C.  Soutěžící mají k dispozici na provedení všech úkolů v celostátním kole 90 minut a v krajských kolech celkem 60 minut. Tyto časy jsou vždy rozděleny mezi 1. a 2. část podle obtížnosti zadání. Navíc mají soutěžící před každou částí čas na pročtení zadání. Soutěžící, jenž skončí dříve, nahlásí své startovní číslo a dozor soutěže zaznamená jeho čas, který může rozhodnout o pořadí při shodě bodů.  Pokud by v průběhu soutěže došlo k technické závadě na počítači, zaznamená se čas, po který nemohl soutěžící pracovat a který mu bude nastaven.

Hodnocení.

Práce hodnotí soutěžní komise podle vyhodnocovací tabulky. Soutěžní práce se netisknou. Výsledky jsou seřazeny podle přidělených bodů, při jejich rovnosti podle dosaženého času.  Pro hodnocení prací je vždy předem připravena tabulka s rozepsanými úkoly a jejich bodovým ohodnocením. Za splněné úkoly hodnotící body přiznává, za nesplněné nikoli. Body za jednotlivé úkoly nelze dělit.

Odkazy.

Zadání wordprocessingu.

Zadání k této disciplíně vychází v České republice měsíčně během školního roku v časopisu Rozhledy.  Příklad soutěžního zadání ze středoškolského mistrovství ČR 2004 Příklad soutěžního zadání ze středoškolského mistrovství ČR 2005

Stránky zabývající se disciplínami zpracování informací.

Mount Blue Obchodní korespondence on-line ZAV Státní těsnopisný spolek Mezinárodní federace pro zpracování textu – INTERSTENO Kongres a mistrovství světa INTERSTENO, Praha 2007 Interinfo ČR Český těsnopisný spolek

Wordprocessing, neboli profesionální zpracování textu, je činnost, při které se použitím počítače vytvoří, edituje a tiskne dokument. K wordprocessingu potřebujete počítač, speciální program (textový editor) a někdy tiskárnu. Textový editor umožňuje vytvořit dokument, uchovávat ho v elektronické podobě na disku, zobrazit jej na obrazovce, upravovat a případně jej i tisknout.

Le traitement de texte (en anglais "") est le processus qui consiste, sur un support numérique, à mettre en forme un texte d'un point de vue typographique. Un logiciel de traitement de texte contient de multiples fonctions, permettant la saisie, la correction et la mise en forme d'un texte, en plus de sa diffusion et de sa vérification orthographique, regroupant par la même occasion tout type de polices, de couleurs, de typographies, de paragraphe, de mise en page, etc.


Poloha.

Město, nacházející se na 6°10'23„ j.š. a 35°44'31“ v.d., uprostřed země, je 486 km západně od bývalého hlavního města Dar es Salaamu a 441 km od Arushy, ústředí Východoafrické komunity. Rozkládá se na ploše 2 669 kilometrů čtverečních, z kterých je 625 kilometrů čtverečních zastavěno.

Demografie.

Z celkového počtu obyvatel je 157 469 (48,5 %) mužů a 166 878 (51,5 %) žen. Odhadovaný celkový počet domácností je 74 914, v každé průměrně žije 4,3 obyvatele. Římskokatolická církev udává, že 19,2 % populace jsou římští katolíci.

Historie.

Město Dodoma bylo založeno během německé koloniální vlády společně se stavbou Tanzanské centrální železnice. Po obsazení města Brity v důsledku první světové války se stala Dodoma regionálním administrativním centrem, kterým zůstala až do vyhlášení nezávislosti Tanzanie v roce 1964. Především díky své pozici uprostřed země bylo referendem v roce 1973 rozhodnuto o přesunutí hlavního města do Dodomy z Dar es Salaamu. Národní shromáždění se přemístilo o rok později, ačkoliv do dnešní doby zůstává velká část vládních úřadů v bývalém hlavním městě.

Infrastruktura.

Páteřní silnice spojuje Dodomu s bývalým hlavním městem Dar es Salaamem přes region Morogoro na východě. Na západ vedou silnice do Mwanzy a Kigomy přes Taboru. Velká severní silnice spojuje město s Arushou na severu. Městu také slouží Centrální železnice, která ho spojuje se 465 kilometrů vzdáleným Dar es Salaamem na východě. Město má letiště řízené Civilním leteckým úřadem Tanzanie, i když je velikost dopravních prostředků omezena pouze na malá soukromá letadla. Plánuje se vybudovat nové letiště za městem s vyšším a rozměrnějším terminálem.

Vzdělání.

V současné době jsou v Dodomě dvě univerzity, první St. John's University a druhá The University Dodoma neboli zkráceně „UDOM“. UDOM byla založena v září 2007, nyní má 1 500 studentů a za 3–4 roky bude mít kapacitu 40 000 studentů.

Dodoma („potopila se“ v jazyce Gogo) je hlavní město Tanzanie, s 324 347 obyvateli (podle sčítání 2002) třetí největší město země a také správní středisko regionu Dodoma. Plány na přesunutí hlavního města do Dodomy byly vytvořeny v roce 1973. Tanzanské Národní shromáždění se sem přesunulo v únoru 1996, přesto mnoho vládních úřadů přetrvává v předchozím hlavním městě, Dar es Salaamu (který zároveň zůstává obchodním centrem státu). Dodoma je obývána především třemi kmeny s převahou příslušníků kmenů Gogo (Wagogo) a Warangi a minoritním kmenem Sandawe, jejichž jazyk je příbuzný Křovákům z pouště Kalahari na jihu Afriky.

Dodoma est la capitale de la Tanzanie et également celle de la région de Dodoma. Sa population est estimée en 2002 à.