Філія ФГТУ ВПО СібАГС в м. Новокузнецьку
на тему: «Державний бюджет як інструмент державного регулювання»
Антонова І. Б.
ФіК-291
Доцент Дейч М. М,
Глава 1. Державний бюджет як інструмент державного регулювання
1.1 Державний бюджет, його структура та основні макроекономічні функції
1.2 Сальдо бюджету, його види. Дефіцит бюджету та способи його фінансування. Мультиплікатор збалансованого бюджету
1.3 Концепції бюджетної політики
Глава 2. Особливості бюджетної політики РФ
2.1 Бюджетна система Росії. Міжбюджетний федералізм
2.2 Аналіз динаміки сальдо бюджету РФ (1991-2000рр.).
Проблеми і способи балансування
2.3 Аналіз динаміки сальдо бюджету РФ (2000 - 2010).
Список нормативних актів літератури
Актуальність даної курсової роботи зумовлена ​​тим, що бюджет - це інструмент державного регулювання економіки, що прямо впливає на підвищення стійкого економічного зростання і добробуту країни, і як наслідок йдуть такі позитивні процеси як зниження рівня інфляції, валютного курсу та зниження рівня процентних ставок.
Об'єктом дослідження є тема «Державний бюджет як інструмент державного регулювання»
Предметом дослідження служать особливості бюджетної політики Російської Федерації.
Метою даної курсової роботи є дослідження пристрою бюджету РФ, а також особливості бюджетної політики.
- Структуру державного бюджету і виявити його основні макроекономічний функції;
- Сальдо бюджету, його види, дефіцит бюджету, способи його фінансування, мультиплікатор збалансованого бюджету;
- Бюджетну систему Росії, міжбюджетний федералізм;
- Аналіз динаміки сальдо бюджету РФ (1991-2000рр.), Проблеми та способи балансування.
- Аналіз динаміки сальдо бюджету РФ (2000 - 2010), проблеми та способи балансування.
Інформаційною базою написання курсової послужили роботи наступних авторів: Годіна А. М., Горегляд В. П., Івашківського С. М., Коровкіна Є. Б., Матвєєвої Т. Ю., Подпоріна І. В., Селезньова А., Сидоровича А. В. та інших авторів.
Методами дослідження в даній роботі мною були використані
аналізи сальдо бюджетів РФ з 1991 по 1999рр і 2000 по 2010рр.
У першому розділі роботи мною було дано визначення державного бюджету, розглянуто його структура та основні функції, описані види сальдо бюджету, а також розглянуто способи боротьби з дефіцитом бюджету.
У другому розділі курсової роботи мною були виявлені особливості бюджетної політики РФ в періоди з 1990 по 1999рр і з 2000 по 2010рр., А також розглянуті особливості бюджетної структури РФ.
У висновку курсової роботи мною була виявлена ​​важливість бюджету для фінансової системи країни.
Глава 1. Державний бюджет як інструмент державного
У формуванні та розвитку економічної та соціальної структури суспільства велику роль відіграє державне регулювання. Одним з механізмів, що дозволяють державі проводити економічну і соціальну політику, є фінансова система суспільства. Центральне місце в системі фінансів належить державному бюджету. Існують такі визначення бюджету:
Державний бюджет - це централізований фонд грошових ресурсів, що знаходяться в розпорядженні уряду і використовуються для утримання державного апарату, збройних сил і сил правопорядку, також для здійснення соціально-економічних функцій 1.
Державний бюджет - це баланс доходів і витрат держави за певний період часу, що представляє собою основний фінансовий план країни, який після його прийняття законодавчим органом влади набуває силу закону і обов'язковий для виконання.
Державний бюджет складається з двох взаємозалежних і взаємодоповнюючих один одного частин: доходної і витратної. Доходна частина показує, звідки надходять кошти для фінансування діяльності держави, які верстви суспільства відраховують на утримання держави найбільше зі своїх доходів. Видаткова частина показує, на які цілі спрямовуються акумулюються державою кошти.
Головними джерелами доходу державного бюджету є податки:
- Податки на доходи фізичних і юридичних осіб;
- Податки на товари та послуги (ПДВ, податок з продажів, акцизи, мита);
- Податки на капітал (на спадщину, майно, землю і т.д.).
Податки поділяються на прямі, які стягуються з фізичних та юридичних осіб, і непрямі, які стягуються шляхом встановлення надбавки до ціни товарів і послуг.
Неподаткові доходи досить різноманітні, але серед них в Росії домінують доходи від приватизації, здачі в оренду державної і муніципальної власності, надання домогосподарствам і фірмам платних послуг, перерахованої до бюджету прибутку Центрального банку, від відсотків виданих за кордон державних кредитів.
У свою чергу видатки держави можуть бути розділені по цілях:
витрати на політичні цілі - забезпечення національної
оборони і безпеки (утримання армії, поліції, судів і т.п.);
утримання апарату управління державою;
витрати на економічні цілі - утримання та забезпечення функціонування державного сектора економіки; допомогу приватному сектору економіки;
витрати на соціальні цілі - соціальне забезпечення (виплату пенсій, стипендій, допомоги); освіта, охорона здоров'я,
розвиток фундаментальної науки, охорону навколишнього середовища.
- Державні закупівлі товарів і послуг (їх вартість включається у ВВП);
- Трансферти (їх вартість не включається у ВВП, оскільки вони є результатом перерозподілу національного доходу);
- Виплати відсотків по державних облігаціях, тобто обслуговування державного боргу (ці витрати також не входять до ВВП, так як виплачуються з доходів державного бюджету).
Структура бюджетних витрат і доходів і питома вага окремих статей у державному бюджеті країни виглядає приблизно наступним чином:
Доходи Податки, у тому числі акцизні збори і мита, гербовий збір - 75-85%.
Податкові надходження: прибутки від державної власності, державного сектора в економіці, державної торгівлі - 5-8%.
Внески в державні фонди соціального страхування, пенсійний, страхування від безробіття - 10-12%.
Витрати витрати на соціальні послуги: охорона здоров'я, освіта, соціальні допомоги, субсидії бюджетам місцевої влади на ці цілі - 40-50%.
Витрати на господарські потреби: капіталовкладення в інфраструктуру, дотації державним підприємствам, субсидії с / г, витрати на здійснення державних програм - 10-20%.
Витрати на озброєння і матеріальне забезпечення зовнішньої політики, включаючи утримання дипломатичних служб і позики іноземним державам - 10-20%.
Адміністративно-управлінські витрати: утримання урядових органів, поліції, юстиції і інших - 5-10%.
Платежі по державному боргу - 7-8%.
Отже, фінансові відносини, які формують бюджетну політику держави, будуються, перш за все, на зацікавленості громадян і господарських суб'єктів в одержанні від держави тих чи інших послуг, які вони по суті вже сплатили як учасники розподілу національного доходу за допомогою передачі державі частини доходів у вигляді податків та інших обов'язкових платежів. Але при цьому й держава, і її громадяни і господарюючі суб'єкти в рівній мірі зацікавлені і в макроекономічній стабілізації, і в економічному зростанні відтвореного потенціалу всього суспільства.
Будучи похідними від фінансових відносин, бюджетні відносини покликані виконувати ті ж державні функції: бюджетного регулювання та бюджетного забезпечення.
Зміст функції бюджетного регулювання характеризується процесами розподілу та перерозподілу фінансових ресурсів не тільки між різними рівнями державної влади, всіма
суб'єктами бюджетних відносин, але і між різними підрозділами суспільного виробництва. Сфера цієї функції визначається тим, що у відносини з бюджетом вступають практично всі учасники суспільного виробництва.
Таким чином, бюджетне регулювання - це організована система управління бюджетним устроєм держави. Зміст функції бюджетного регулювання реалізується в процесі формування дохідних джерел усіх рівнів бюджетної системи на всіх стадіях бюджетного процесу та їх використання для проведення економічної політики держави, орієнтованої на забезпечення макроекономічної стабільності та зростання суспільного виробництва. Акумульовані в бюджетній системі фінансові ресурси за допомогою податкових та інших обов'язкових платежів господарюючих суб'єктів і громадян, відповідно до проведеної державою соціальної та інвестиційною політикою, перерозподіляються як у сфери матеріального виробництва, що мають пріоритетне значення для економіки країни, так і у сферу нематеріального виробництва, в основному що знаходиться на утриманні бюджету.
Завдяки цій властивості бюджет може «сигналізувати» про те, як надходять у розпорядження держави фінансові ресурси від різних суб'єктів господарювання. Чи відповідає розмір централізуемих ресурсів держави обсягом його потреб. При цьому в бюджетному процесі висвічуються слабкі місця, і уряд має можливість за допомогою коректування напряму руху централізованих фінансових ресурсів впливати на активізацію діяльності тих чи інших виробництв і сфер економіки.
Регулююча функція бюджету не носить ні заборонного, ні обмежувального характеру, вона дозволяє лише відслідковувати і коректувати ступінь і форми розумного непрямого впливу держави на відтворювальний процес.
Сучасне розуміння регулюючої функції бюджету полягає в тому, що він об'єктивно через кількісні характеристики формування і використання фонду грошових коштів держави відображає економічні процеси, що протікають в структурних ланках економіки. І в цих економічних процесах держава не виконує роль стороннього спостерігача, а саме є активно діючим суб'єктом.
Функція бюджетного забезпечення державних послуг (фіскальна функція) передбачає забезпечення держави фінансовими ресурсами для виконання ним своїх прямих управлінських, оборонних, зовнішньополітичних та соціальних завдань, тобто тих державних послуг, які на нього покладені суспільством.
Державні послуги - це послуги, надавані юридичним або фізичним особам органами державної влади (органами місцевого самоврядування), бюджетними установами та іншими юридичними або фізичними особами безоплатно або за встановлюються органами державної влади (органами місцевого самоврядування) цінами (тарифами) 2.
Функція бюджетного забезпечення не обмежується тільки наданням державних послуг. Для того щоб підвищувалася ефективність державних послуг, недостатньо тільки нарощувати їх обсяги, рівною мірою необхідні створення умов для ефективного розміщення і використання всіх наявних в державі ресурсів і підтримку певного рівня економічної активності. Тому ця функція пов'язана з регулюючою бюджету і має свої специфічні форми реалізації. Так як фіскальна політика держави - ​​це політика підтримки бюджетного дефіциту на рівні, відповідному таким макроекономічним цілям як контроль за інфляцією, підвищення інвестиційної активності всіх фінансових ресурсів, зростання загального економічного потенціалу суспільства, що в свою чергу забезпечує приріст доходної бази бюджету і, відповідно, збільшення обсягу наданих державою послуг. Тільки в цьому випадку послуги влади набувають сенсу платного служіння всьому суспільству.
У бюджетному забезпеченні реалізується роль держави як господарюючого суб'єкта, що продає суспільний товар (державну послугу).
Для того, щоб підвищувати ефективність державних послуг, недостатньо тільки нарощувати їх обсяги; в рівній мірі необхідні створення умов для ефективного розміщення і використання всіх наявних в державі ресурсів і підтримку певного рівня економічної активності.
Рішення завдання економічного зростання зумовлюється ефективністю управління всією бюджетною системою, яке у свою чергу охоплює як бюджетні відносини між органами влади різних рівнів, так і структурні, технічні та інституціональні аспекти бюджетної системи і бюджетного процесу. Ці дві сторони управління бюджетом практично неможливо розділити.
1.2 Сальдо бюджету, його види. Дефіцит бюджету та способи його
фінансування. Мультиплікатор збалансованого бюджету
Різниця між доходами та витратами держави становить сальдо (стан) державного бюджету. Державний бюджет може перебувати в трьох різних станах:
- Коли доходи бюджету перевищують видатки (Т> G), сальдо бюджету позитивне, що відповідає надлишку (або профіциту) державного бюджету;
- Коли доходи дорівнюють витратам (G = Т), сальдо бюджету дорівнює нулю, тобто бюджет збалансований;
- Коли доходи бюджету менший, ніж витрати (Т <G), сальдо бюджету негативне, тобто має місце дефіцит державного бюджету.
На різних фазах економічного циклу стан державного бюджету різне. При спаді доходи бюджету скорочуються (оскільки скорочується ділова активність і, отже, оподатковуваний база), тому дефіцит бюджету (якщо він існував з самого початку) збільшується, а профіцит (якщо спостерігався він) скорочується. При бумі, навпаки, дефіцит бюджету зменшується (оскільки збільшуються податкові надходження, тобто доходи бюджету), а профіцит збільшується.
Бюджетний дефіцит, безсумнівно, належить до так званих "негативним економічним категоріям" типу інфляції, кризи, безробіття, які є, однак, невід'ємними елементами економічної системи, що базується на ринкових відносинах.
За природою свого походження необхідно розрізняти циклічний та структурний бюджетний дефіцит.
Циклічний дефіцит - результат настання фази спаду виробництва, який обумовлює скорочення надходження доходів до бюджету у зв'язку зі звуженням сфери оподаткування і збільшенням витрат на соціальні потреби, підтримку суспільно необхідних секторів економіки.
Структурний дефіцит - це перевищення витрат над доходами, викликане фінансовою політикою держави, спрямоване на збільшення витрат і зниження податків з метою запобігання спаду економіки та виведення її з депресивного стану.
До причин бюджетного дефіциту можна віднести:
-Зростання граничних витрат суспільного виробництва;
- Масовий випуск "порожніх" грошей;
- Зайво, невиправдано роздуті соціальні програми;
- Оборот "тіньового" капіталу у величезних масштабах.
Дефіцит державного бюджету може бути профінансований трьома способами:
- За рахунок емісії грошей;
- За рахунок позики у населення своєї країни (внутрішній борг);
- За рахунок позики у інших країн або міжнародних фінансових організацій (зовнішній борг).
Перший спосіб називається емісійним або грошовим способом, а другий і третій - борговими способом фінансування дефіциту державного бюджету. Розглянемо переваги і недоліки кожного із способів.
Емісійний спосіб фінансування дефіциту державного бюджету. Цей спосіб полягає в тому, що держава (Центральний банк) збільшує грошову масу, тобто випускає в обіг додаткові гроші, за допомогою яких покриває перевищення своїх витрат над доходами. Переваги емісійного способу фінансування:
- Зростання грошової маси є чинником збільшення сукупного попиту і, отже, обсягу виробництва. Збільшення пропозиції грошей обумовлює на грошовому ринку зниження ставки відсотка (здешевлення ціни кредиту), що стимулює інвестиції і забезпечує зростання сукупних витрат і сукупного випуску. Цей захід, таким чином, надає стимулюючу дію на економіку і може служить засобом виходу зі стану рецесії. Ця міра, яку можна здійснити швидко. Зростання грошової маси відбувається, або коли Центральний банк проводить операції на відкритому ринку і купує державні цінні папери і, оплачуючи продавцям (домогосподарствам і фірмам) вартість цих цінних паперів, випускає в обіг додаткові гроші (таку покупку він може зробити в будь-який момент і в будь-якому необхідному обсязі), або за рахунок прямої емісії грошей (на будь-яку необхідну суму).
- Головний недолік емісійного способу фінансування дефіциту державного бюджету полягає в тому, що в довгостроковому періоді збільшення грошової маси веде до інфляції, тобто це інфляційний спосіб фінансування.
- Цей метод може надати дестабілізуючий вплив на економіку в період перегріву. Зниження ставки відсотка в результаті зростання грошової маси стимулює збільшення сукупних витрат (перш за все інвестиційних) і веде до ще більшого зростання ділової активності, збільшуючи інфляційний розрив і прискорюючи інфляцію.
Фінансування дефіциту державного бюджету за рахунок внутрішнього боргу. Цей спосіб полягає в тому, що держава випускає цінні папери (державні облігації та казначейські векселі), продає їх населенню (домогосподарствам і фірмам) і отримані кошти використовує для фінансування перевищення державних витрат над доходами.
Переваги цього способу фінансування:
- Він не веде до інфляції, оскільки грошова маса не змінюється, тобто це неінфляційний спосіб фінансування.
-Це досить оперативний спосіб, оскільки випуск і розміщення (продаж) державних цінних паперів можна забезпечити швидко. Населення в розвинених країнах із задоволенням купує державні цінні папери, оскільки вони є високоліквідними (їх легко і швидко можна продати - це «почтіденьгі»), високо надійні (гарантовані державою, яка користується довірою) і досить прибуткові (по них сплачується відсоток).
По боргах треба платити. Очевидно, що населення не буде купувати державні облігації, якщо вони не будуть приносити доходу, тобто якщо за ним не буде виплачуватися відсоток. Виплата відсотків по державних облігаціях називається «обслуговуванням державного боргу». Чим більше державний борг (тобто чим більше випущено державних облігацій), тим більші суми повинні йти на обслуговування боргу. А виплата відсотків по державних облігаціях є частиною витрат державного бюджету, і чим вони більші, тим більше дефіцит бюджету. Виходить порочне коло: держава випускає облігації для фінансування дефіциту державного бюджету, виплата відсотків по яких провокує ще більший дефіцит.
Парадоксально, але цей спосіб в довгостроковому періоді не є неінфляційним. Двоє американських економістів Томас Саржент (лауреат Нобелівської премії) і Нейл Уоллес довели, що боргове фінансування дефіциту державного бюджету в довгостроковому періоді може призвести до ще більш високої інфляції, ніж емісійне. Ця ідея отримала в економічній літературі назву «теореми Саржента-Уоллеса». Справа в тому, що держава, фінансуючи дефіцит бюджету за рахунок внутрішньої позики (випуску державних облігацій), як правило, будує фінансову піраміду (рефінансує борг), тобто розплачується з минулими боргами позикою в сьогоденні, який потрібно буде повертати в майбутньому, причому повернення боргу включає як саму суму боргу, так і відсотки по боргу. Якщо держава буде використовувати тільки цей метод фінансування дефіциту державного бюджету, то може наступити момент у майбутньому, коли дефіцит буде настільки великий (тобто буде випущено таку кількість державних облігацій і витрати з обслуговування державного боргу будуть настільки значні), що його фінансування боргових способом буде неможливим, і доведеться використовувати емісійне фінансування. Але при цьому величина емісії буде набагато більше, ніж якщо проводити її в розумних розмірах (невеликими порціями) кожен рік. Це може привести до сплеску інфляції та навіть зумовити високу інфляцію.
Як показали Сарджент і Уоллес, щоб уникнути високої інфляції, розумніше не відмовлятися від емісійного способу фінансування, а використовувати його в поєднанні з борговими.
- Суттєвим недоліком боргового способу фінансування є «ефект витіснення» приватних інвестицій. Ми вже розглянули його механізм при аналізі недоліків фіскальної політики з точки зору впливу на економіку збільшення видатків бюджету (державних закупівель та трансфертів) і скорочення доходів бюджету (податків), що породжує дефіцит бюджету. Тепер розглянемо економічний сенс «ефекту витіснення» з точки зору фінансування цього дефіциту. Цей ефект полягає в тому, що збільшення кількості державних облігацій на ринку цінних паперів призводить до того, що частина заощаджень домогосподарств витрачається на купівлю державних цінних паперів (що забезпечує фінансування дефіциту державного бюджету, тобто йде на невиробничі цілі), а не на купівлю цінних паперів приватних фірм (що забезпечує розширення виробництва та економічного зростання). Це скорочує фінансові ресурси приватних фірм і, отже, інвестиції. У результаті обсяг виробництва скорочується.
Економічний механізм «ефекту витіснення» наступний: збільшення кількості державних облігацій веде до зростання пропозиції облігацій на ринку цінних паперів. Зростання пропозиції облігацій призводить до зниження їх ринкової ціни, а ціна облігації перебуває у зворотній залежності зі ставкою відсотка, отже, ставка відсотка росте. Зростання ставки відсотка обумовлює скорочення приватних інвестицій і скорочення обсягу випуску.
Борговий спосіб фінансування дефіциту державного бюджету може призвести до дефіциту платіжного балансу. Не випадково в середині 80-х років у США з'явився термін «дефіцити-близнюки» («twin-deficits»). Ці два види дефіцитів можуть бути взаємозумовлені. Згадаймо тотожність ін'єкцій та вилучень:
де I - інвестиції, G - державні закупівлі, Ex - експорт, S - заощадження, T - чисті податки, Im - імпорт.
Перегруппіруем: (G - Т) = (S - I) + (Im - Ex) (2)
З цієї рівності випливає, що при зростанні дефіциту державного бюджету повинні або збільшуватися заощадження, або скорочуватися інвестиції, або збільшуватися дефіцит торгового балансу. Механізм впливу росту дефіциту державного бюджету на економіку і фінансування його за рахунок внутрішнього боргу вже розглядався при аналізі «ефекту витіснення» приватних інвестицій та випуску в результаті зростання ставки відсотка. Однак поряд із внутрішнім витісненням зростання ставки процента веде до витіснення чистого експорту, тобто збільшує дефіцит торгового балансу.
Механізм зовнішнього витіснення наступний: зростання внутрішньої ставки відсотка в порівнянні із світовою робить цінні папери даної країни більш дохідними, що збільшує попит на них з боку іноземних інвесторів, це в свою чергу підвищує попит на національну валюту даної країни і веде до зростання обмінного курсу національної валюти , роблячи товари даної країни щодо більш дорогими для іноземців (іноземці тепер повинні обміняти більшу кількість своєї валюти, щоб купити у даної країни те ж кількість товарів, що й раніше), а імпортні товари стають відносно дешевшими для вітчизняних покупців (які тепер повинні обміняти меншу кількість національної валюти, щоб купити те ж кількість імпортних товарів), що знижує експорт і збільшує імпорт, викликаючи скорочення чистого експорту, тобто зумовлює дефіцит торгового балансу.
Фінансування дефіциту державного бюджету за допомогою зовнішнього боргу. У цьому випадку дефіцит бюджету фінансується за рахунок позик в інших країн або міжнародних фінансових організацій (Міжнародного валютного фонду - МВФ, Світового банку, Лондонського клубу, Паризького клубу та ін.) Тобто це також вид боргового фінансування, але за рахунок зовнішнього запозичення.
Переваги подібного методу:
Можливість отримання великих сум
Неінфляційний характер
Необхідність повернення боргу та обслуговування боргу (тобто виплати як самої суми боргу, так і відсотків по боргу)
Неможливість побудови фінансової піраміди для виплати зовнішнього боргу
Необхідність відволікання коштів з економіки країни для виплати зовнішнього боргу та його обслуговування, що веде до скорочення внутрішнього обсягу виробництва і спаду в економіці
При дефіциті платіжного балансу можливість виснаження золотовалютних резервів країни
Отже, всі три способи фінансування дефіциту державного бюджету мають свої переваги і недоліки.
Проте, абсолютно необгрунтовано стверджувати щодо таких фінансових явище як дефіцит і профіцит бюджету, що якесь із них однозначно позитивне чи, навпаки, негативно саме по собі.
Виникнення дефіциту або профіциту є результатом впливу на процес формування та використання бюджетних коштів одного або декількох факторів як економічного так і неекономічного характеру.
Розглянемо особливий варіант фіскальної політики, при якому відбувається розширення збалансованого бюджету при збільшенні податків і урядових витрат на однакову величину. При цьому ми отримаємо ефект дії мультиплікатора збалансованого бюджету.
Мультиплікатор збалансованого бюджету не передбачає абсолютного усунення будь-яких бюджетних дефіцитів або надлишків. Мова йде про збалансування змін до дохідних і видаткових частинах бюджету.
Бюджет називається збалансованим, якщо державні закупівлі і податки збільшуються на одну і ту ж величину (ΔG = Т).
Виведемо мультиплікатор збалансованого бюджету алгебраїчно. Порівняємо мультиплікативний ефект, який дає зміна автономних витрат держави і податків. Зміна величини державних закупівель призводить до зміни доходу:
, Де MPC - гранична схильність до споживання.
Сукупний мультиплікативний ефект: збільшення доходу, викликане зростанням державних витрат, дорівнює сумі змін споживання, викликаних збільшенням доходу:
ΔY / ΔG = 1 / (1-MPC) (4).
Мультиплікатор ΔY / ΔG показує, наскільки зростає рівноважний рівень доходу в результаті збільшення будь-яких автономних витрат на одиницю. Гранична схильність до споживання є чинником, що визначає величину мультиплікатора.
Зміна автономних податків призводить до зміни доходу:
При зниженні податків наявний дохід зростає, збільшуються сукупні витрати. Адекватне зростання сукупного доходу породжує збільшення споживання і т.д. Податковий мультиплікатор набуває вигляду:
ΔY / ΔT = - MPC / (1-MPC) (6)
Чим нижче ставка оподаткування, тим більше мультиплікативний ефект. Потужність податкового мультиплікатора нижче потужності мультиплікатора державних витрат, так як гранична схильність до споживання, висловлюючи частку споживання у прирості доходів, завжди менше одиниці. Облік потужностей мультиплікаторів дозволяє вибрати оптимальне співвідношення динаміки державних витрат і податків.
Загальна зміна Y відбудеться під сумарним впливом цих двох ефектів, тобто
А оскільки бюджет збалансований, тобто , Після заміни отримаємо:
  (9)
тобто мультиплікатор збалансованого бюджету дорівнює 1.
Його економічний сенс: приріст урядових витрат, супроводжуваний рівним по величині приростом податків, веде до збільшення рівноважного обсягу виробництва.
При незмінному даному рівні інвестицій мультиплікатор збалансованого бюджету буде дорівнює одиниці. Фінансується за рахунок податків збільшення державних витрат має одиничний мультиплікативний ефект:
ΔY / ΔG - ΔY / ΔT = (1/1-MPC) - (MPC / 1 - MPC) = 1 (10)
Рівноважний обсяг виробництва збільшиться рівно на величину приросту державних витрат.
Коли йде мова про мультиплікаторі збалансованого бюджету, не передбачається відсутність бюджетного дефіциту або профіциту. Мається на увазі збалансоване зміна у дохідній і видатковій частинах бюджету. Має зберігатися рівність
, Де ΔT - всі зміни доходів бюджету;
ΔG - всі зміни його витрат.
Таким чином, якщо державні закупівлі та автономні податки збільшуються (скорочуються) на одну і ту ж величину, то це веде до зростання (скорочення) сукупного доходу, причому рівно на величину зростання (скорочення) державних закупівель і податків.
Концепція щорічно збалансованого бюджету полягає в тому, що незалежно від фази економічного циклу і стану економіки кожен рік видатки бюджету повинні бути рівні доходів. На практиці це означає, що, наприклад, в період спаду, коли доходи бюджету (податкові надходження) мінімальні, держава для забезпечення збалансованості бюджету повинне знижувати державні витрати (державні закупівлі і трансферти). А оскільки зниження державних закупівель, і трансфертів веде до зменшення сукупного попиту. Отже, обсягу виробництва. Те цей захід викличе ще більш глибокий спад. І навпаки, якщо в економіці буї та податкові надходження максимальні, то для врівноваження витрат бюджету з доходами уряд повинен збільшити державні витрати, провокуючи ще більший «перегрів» економіки і, отже, ще більш високу інфляцію.
Таким чином, реалізація ідеї щорічно збалансованого бюджету веде до посилення циклічних коливань економіки, і виключать можливість проведення урядом політики щодо стабілізації економіки.
Концепція державного бюджету, збалансованого на циклічній основі, полягає в тому. Що мати збалансований бюджет щорічно необов'язково. Важливо, щоб бюджет був збалансованим циклом і протягом економічного циклу: профіцит бюджету, що збільшується в період буму (високого рівня ділової активності), коли доходи бюджету максимальні, повинен використовуватися для фінансування дефіциту, що виникає в період рецесії (мінімальної ділової активності), коли доходи бюджету різко скорочуються. При цьому, щоб протистояти спаду, уряд повинен знизити податки і збільшити витрати. Свідомо викликаючи дефіцит, а в ході подальшого інфляційного підйому воно повинно підвищити податки і урізати урядові витрати, щоб збільшити профіцит бюджету і використовувати його на покриття бюджетного дефіциту, що виник у період спаду. Таким чином, дії уряду повинні створити позитивну антициклічної силу.
Істотний недолік цієї концепції полягає в тому, що фази буму та рецесії розрізняються за тривалістю і глибиною (як правило, спади триваліші і глибокі, а буми щодо ні борги), тому суми профіциту бюджету, який можна накопичити в період буму, і дефіциту, який накопичується в період спаду, зазвичай не збігаються. У результаті завдання стабілізації вступає в протиріччя в завданням збалансування бюджету в ході циклу.
Найбільшого поширення набула концепція «функціональних фінансів», згідно з якою метою держави має бути не збалансованість бюджету, а стабільність економіки. Ця ідея була висунута Дж. М. Кейнсом і активно використовувалася в економіках розвинених країн до середини 1970-рр.
Згідно поглядам Кейнса, інструменти державного бюджету (державні закупівлі, податки і трансферти) повинні використовуватися в якості антициклічних регуляторів, що стабілізують економіку на різних фазах циклу. Якщо в економіці спад, то держава з метою стимулювання ділової активності і забезпечення економічного підйому повинна збільшувати свої витрати (державні закупівлі, трансферти) і зменшувати податки, що призведе до зростання сукупного попиту. І навпаки, якщо в економіці бум («перегрів»), то держава повинна скорочувати витрати і збільшувати податки (доходи бюджету), що стримує ділову активність і «остуджує» економіку, веде до її стабілізації. Стан державного бюджету при цьому значення не має. Бюджет повинен виступати інструментом досягнення і підтримування макроекономічної стабільності. Оскільки теорія Кейнса була спрямована на розробку рецептів боротьби з рецесією, зі спадом в економіці, що пропонувалося здійснювати, використовуючи в першу чергу інструменти бюджетного регулювання (збільшення державних закупівель та трансфертів, тобто витрат бюджету, і зниження податків, тобто доходів бюджету), то ця теорія отримала назву політики «дефіцитного фінансування».
У результаті використання в більшості розвинених і країн в 1950 -1960 роки кейнсіанських рецептів регулювання економіки проблема хронічного дефіциту державного бюджету до середини 1970-х років перетворилася в серйозну макроекономічну проблему, що послужило однією з причин інфляційних процесів.
Бюджетне пристрій будь-якої країни визначається формою державно-правового устрою держави. Державний устрій є елементом форми держави. Територія кожної держави ділиться на складові частини, що визначають його внутрішню структуру і територіальний устрій. У рамках територіального устрою держави складається певна система територіальних одиниць, з яких складається держава, система державних зв'язків між державою в цілому і цими територіальними одиницями, характер яких залежить від правового статусу як держави в цілому, так і кожної з його територіальних одиниць. Такого роду організацію території держави прийнято називати формою державного устрою.
За своєю будовою Російська Федерація - суверенна, цілісне, федеративна держава, що складається з рівноправних суб'єктів. Їх декілька видів: республіки, краю, області, автономна область, автономні округи, міста федерального значення.
Федеративний устрій РФ грунтується на ряді принципів, обумовлених її демократичної сутністю:
- Державна цілісність, єдність системи державної влади;
- Розмежування предметів ведення і повноважень між органами державної влади РФ і органами державної влади її суб'єктів;
- Рівноправності і самовизначення народів РФ.
Ці принципи визначають характер територіального устрою не тільки самої Федерації, а й її суб'єктів, і є базовими для федеративного і бюджетного устрою держави.
Конституція РФ визначає, що встановлення загальних принципів оподаткування і зборів в Російській Федерації знаходиться у спільному віданні Російської Федерації і суб'єктів Федерації.
-Федеральний бюджет і бюджети державних позабюджетних фондів Російської Федерації;
-Бюджети суб'єктів Російської Федерації і бюджети територіальних державних позабюджетних фондів;
- Місцеві бюджети, в тому числі:
- Бюджети муніципальних районів, бюджети міських округів, бюджети внутрішньоміських муніципальних утворень міст федерального значення Москви й Санкт-Петербурга;
- Бюджети міських і сільських поселень 3
- Другий рівень - бюджети суб'єктів РФ (89 бюджетів: 21 республіканський бюджет, 55 крайових і обласних бюджетів, 10 окружних бюджетів автономних округів, міські бюджети Москви і Санкт - Петербурга) і бюджети територіальних державних позабюджетних фондів;
Консолідований бюджет РФ - це федеральний бюджет і консолідовані бюджети всіх суб'єктів федерації. Консолідовані бюджети дозволяють отримати повне уявлення про всі доходи та витрати регіону або країни в цілому, вони не затверджуються і служать для аналітичних та статистичних цілей
Правила та порядок регулювання бюджетного процесу з урахуванням інтересів усіх рівнів влади складають єдність бюджетного федералізму і включають:
- Розмежування бюджетної системи на федеральний бюджет і бюджети суб'єктів федерації;
- Ведення федерацією бюджету, податків і зборів, федерального фонду регіонального розвитку;
-Відділення місцевих бюджетів від державних бюджетів та податкової системи.
Бюджетний федералізм, що розглядається з точки зору встановлення і регулювання всієї системи федеральних відносин, має включати механізм договірно-погоджувальних інструментів, і цим він відрізняється від унітарних форм державного устрою. Міжбюджетний федералізм базується на наступних принципах:
- Обгрунтованість і розподіл доходів, визначення та правове закріплення автономних джерел доходів бюджетів усіх рівнів з урахуванням ресурсного потенціалу територій (майна, надр тощо), раніше отриманих коштів державної підтримки;
- Обгрунтованість розподілу витрат, розподіл і правове закріплення між федеральним, субфедеральними і місцевим рівнями відповідальності за виконання окремих соціальних та економічних функцій;
- Територіальна прозорість бюджетно-податкових відносин, розробка і правове закріплення обов'язків повного територіального розрізу федерального бюджету, відображає як прямі міжбюджетні та податкові потоки, так і територіальний розподіл всіх класифікаційних позицій федерального бюджету по всіх суб'єктах федерації;
- Обгрунтованість і різноманіття форм виборчої підтримки окремих регіонів, визначення і правове закріплення критеріїв організації міжбюджетних та податкових потоків виходячи з територіальної структури витрат та зведеного фінансового потенціалу території;
- Забезпечення стійкості бюджетно-податкової системи, розробка і правове закріплення процедур оцінки та обліку бюджетно-податкових наслідків дії законів і постанов уряду.
2.2 Аналіз динаміки сальдо бюджету РФ (1991-2000рр.). Проблеми і
способи балансування
Аналіз динаміки сальдо бюджету РФ (1991 - 2000рр.) Показує, що здійснення перетворень в російській економіці викликало корінні радикальні зміни економічних відносин в нашій країні. Вже в другій половині 90 рр.. відбулося остаточне руйнування планових форм регулювання економічного життя суспільства, системи ринкового розподілу ресурсів. Створюються інститути ринкової економіки, що охоплюють як правове оформлення ринкових перетворень, так і фінансову та банківську системи. Розвивається система форм макроекономічної політики, орієнтована на вплив на економіку
Формування ринкових відносин в Росії відбувалося не в умовах зростання економіки та активної підприємницької діяльності в основних галузях, а в умовах спаду і руйнування колишньої структури народного господарства.
Перетворення супроводжувалися важкими для країни наслідками, що знайшло вираз у зміні не в кращу сторону ряду ключових економічних показників. Одним з таких показників є сальдо бюджету, яке було негативним.
Дефіцит бюджету РФ в 1991-1999рр. (Мільярдів руб.)
Способи макроекономічної стабілізації, і зокрема, балансування бюджету РФ в 90-ті роки пройшли кілька підетапів:
-1 Підетапів охоплював 1992р. Проводилася обмежувальна політика, близька до жорсткого типу. Вона проявилася в ліквідації в результаті лібералізації цін грошового «навісу» і відповідному стиску грошової маси.
-2подетап - середина 1992р. І перша половина 1993р. У результаті проведення в середині 1992р. взаємозаліку утворилися на попередньому етапі неплатежів, потужної кредитної емісії, макроекономічна політика набула сверхекспансіоністскій характер.
- 3подетап охоплював другу половіну1993г. і першу половину 1994р., відбувався перехід до помірної макроекономічній політиці.
-4подетап (друга половина 1994р. - Перша половина 1995р.) Відрізняється суперечливістю та непослідовністю. У цілому відбувалося пом'якшення макроекономічної політики, розпочату раніше: кредити ЦБ Мінфіну виросли, на валютному ринку відбувся обвал рубля, зросла інфляція. Сформована динаміка валютного курсу посилила експортні можливості сировинних галузей, що сприяло деякій стабілізації виробництва.
- 5 підетапів, що почався з осені 1995р., Характеризувався поворотом до посилення макроекономічної політики, щодо обмеження державних витрат. Яка прийняла за багатьма параметрами риси обмежувального або навіть жорсткого гатунку. Фактично припинилося кредитування ЦБ Мінфіну, дефіцит бюджету став покриватися в основному за рахунок неінфляційних джерел (внутрішні та зовнішні позики). З'явилися підстави для висновку про позитивні зрушення в галузі вирішення фінансових проблем. Відбулося істотне скорочення дефіциту бюджету.
-6 Підетапів - до середини 1997р. виявилися риси нового підетапи: більш чітко з'явилися тенденції до стабільного низького рівня інфляції; почався перехід до жорсткості податкової дисципліни, особливим заходам щодо стабілізації грошового обігу (грошова реформа), намітилося зростання виробництва. Дефіцит бюджету був знову скорочений. Разом з тим наростав державний внутрішній борг, піраміда ДКО прийняла загрозливі розміри, відбувалося стрімке наростання зовнішнього боргу, у тому числі прихованого. Криза 1998р. виявив неспроможність колишньої економічної політики.
- 7 підетапів - період стабілізації (вересень 1998р. - Перша половина 1999р.) Пов'язаний зі спробами змінити курс економічної політики за рахунок підвищеної ролі державного регулювання, здійснення промислової політики. Для подолання кризи Урядом РФ було здійснено ряд екстрених заходів щодо зміни кордонів «валютного коридору», реструктуризації заборгованості за державними цінними паперами, запровадження тимчасового мораторію на виплату російським позичальникам грошових коштів за іноземними позиками і ін
2.3 Аналіз динаміки сальдо бюджету РФ (2000 - 2010). Проблеми і
Аналіз бюджету РФ показує, що починаючи з 2000 по 2008рр, бюджет складався і виконувався з профіцитом.
Сальдо бюджету РФ в 2000 - 2010рр .. (Мільярдів руб.)
У Росії, на відміну від інших країн, економічне зростання наполовину був пов'язаний зі значним підвищенням цін на нафту, газ, інші види сировини і матеріалів. У 1998-1999 рр.., Наприклад, ціна на нафту була в розмірі 10-12 доларів за барель, а в 2000 р. вона підвищилася вдвічі, до 25 доларів за барель. Це викликало небувалий приріст ВВП у розмірі 10%, що багато в чому було наслідком зростання експорту в 2000 р. на 41%, з яких зростання на 28% пов'язаний із збільшенням експортних цін.
Потім у 2001-2002 рр.. ціна на нафту коливалася між 20 і 23 доларами. Відсутність зростання цін на нафту і стабілізація у зв'язку з цим розмірів експорту в 2000-2002 рр.. призвели до скорочення темпів зростання ВВП в 2001 і 2002 рр.. вдвічі. Потім, з 2003 р., розпочався щорічний значне зростання цін на нафту - вони росли по 10 і більше доларів за барель на рік і збільшилися, таким чином, приблизно з 22 доларів у 2002 р. до 69 доларів у 2007 р. Відповідно, росли ціни на природний газ та інші види сировини і матеріалів. У 2007 р. в порівнянні з 2000 р. ціни на вугілля виросли в 2,3 рази, на мідь - майже в 4 рази, на алюміній - в 1,7 рази, на нікель - в 4,3 рази і т.д. Нагадаємо, що все це, починаючи з нафти і природного газу, - головні товари експорту Росії: частка нафти і нафтопродуктів тут близько 40%, газу - 20%, металу - 15%, вугілля - 3%. 4
Пріоритети бюджетної політики у 2000 - 2003рр. не зазнали істотних змін. Позиція системного підходу до формування фінансової стратегії з урахуванням російської дійсності, як і раніше не знайшла відображення в розробці бюджетної політики.
У бюджетні проектування збільшується первинний профіцит бюджету, що означає, нарощування витрат з обслуговування державного боргу. Як і раніше не вирішена задача головне завдання - як забезпечити економічне зростання і тим самим створити позитивні імпульси в самому ринковому механізмі. Одна з найважливіших причин цього - вкрай неефективна система витрачання бюджетних коштів.
Головним недоліком представлених Урядом РФ бюджетних проектировок була відсутність чітких орієнтирів на стратегію довгострокового бюджетного регулювання. У результаті держава втратила свого головного стратегічного козиря - реального і достатнього бюджету.
Аналіз прогнозних показників федерального бюджету і соціально - економічного розвитку свідчить про відсутність будь-яких кроків з боку уряду РФ до активної реалізації національних пріоритетів.
Розробляючи проектування бюджету на 2002р., Уряд РФ орієнтувалося на підсумки нового етапу податкової реформи.
Комплексний підхід до формування єдиної системи фінансової політики в країні та переорієнтації її на інтереси економічного розвитку держави залишається найслабшою ланкою сучасної політики федерального центру.
Основною умовою досягнення збалансованого бюджету є його орієнтація не на щорічні макроекономічні параметри, а на орієнтири цілого економічного циклу в країні. У цьому випадку залежно від стадії економічного циклу бюджетна політика орієнтується або на випереджаюче зростання доходів, забезпечений економічним зростанням, або на випереджаюче зростання витрат (на стадії спаду) при обов'язковому контролі з боку держави. Чітко налагоджений механізм виконання бюджету повинен стати основою для створення системи контролю. Починаючи з 2001р. міжбюджетні відносини в Росії будувалися на основі програми розвитку міжбюджетного федералізму в Росії.
На першому етапі реалізації Програми нової системи надання передбачалося вирішити задачу формування фінансової допомоги з федерального бюджету суб'єктам Федерації.
Однак, незважаючи на це міжрегіональні відмінності тільки зросли.
З метою розмежування предметів ведення і повноважень між федеральними органами державної влади була створена Комісія при Президентові РФ.
За результатами роботи цієї комісії були визначені основні напрями реформування федеральних відносин у бюджетній сфері, орієнтовані на вирішення задачі розподілу бюджетних повноважень.
Таким чином, 2003р. сформувалося практично новий напрям бюджетної реформи, головним завданням якого була оптимізація видаткових зобов'язань федерального бюджету.
До 2006р. бюджетна реформа, проведена в нашій країні, зводилася головним чином до вдосконалення міжбюджетних відносин.
Поступово стає вже зовсім очевидним, що тільки механізмами вирівнюючих трансфертів не вирішується головне завдання бюджетної реформи - ефективне використання державних коштів.
Бюджет 2006р. вперше був розглянутий Урядом як перспективний 3 - річний бюджет до 2008р. Це позитивний факт тому що означає, що уряд починає мислити в координатах трирічного періоду. Крім того, вперше практично в перших рядках Послання Федеральним Зборам РФ на 2006р. Президент РФ, визначаючи стратегічні цілі розвитку країни, в якості головної мети називають «підвищення рівня і якості життя населення».
Соціальна орієнтація всієї бюджетної політики багато в чому виявляється декларативною, кінцевий результат бюджетного планування проявляється в слабо вираженому вирішенні соціальних проблем.
У бюджетних трьохлітка виявляється неповне використання можливостей зворотного активного впливу бюджетної політики на хід соціально-економічних процесів. Витрати федерального бюджету зростають повільніше зростання обсягу ВВП, знижується частка витрат федерального бюджету в обсязі ВВП.
Соціальна сфера в цілому при високому рівні інфляції буде фінансуватися гірше, ніж на "старті" трьохлітки. Соціальність бюджетної політики буде виявлятися насамперед по лініях зростання рівня оплати праці працівників бюджетної сфери, використання матеріального капіталу, збільшення пенсій та рівня мінімального розміру оплати праці.
В2009 році вперше за останні кілька років бюджет залишився без профіциту. Дефіцит складе близько 3 трильйонів рублів. Більше того, бюджет буде зводитися з дефіцитом на протязі як мінімум трьох років. Проте влада не тільки не йдуть на скорочення витрат, але і збільшують їх в цьому році майже на 670 мільярдів рублів у порівнянні з минулим роком.
Падіння нафтових цін на світових ринках призвело до того, що федеральний бюджет недоотримає 2,7 трильйона рублів доходів. Криза всередині країни знизить дохідну частину майже на 4 трильйони рублів. Накопичені в колишні сприятливі роки нафтодолари поміняють русло і з Резервного фонду потечуть до бюджету на поповнення дефіциту.
Найближчі роки стануть серйозним випробуванням на міцність для бюджетної системи й економіки країни.
ВВП (Q) = 100 млрд дол, бюджетний дефіцит - 5 млрд дол, грошова маса в обігу (M) - 20 млрд дол, швидкість обігу однієї грошової одиниці (V) постійна.
Бюджетний дефіцит може бути покритий за рахунок додаткової грошової емісії. Які наслідки для економіки буде мати даний варіант покриття дефіциту? Для розрахунків використовуйте рівняння Фішера (MV = PQ).
На основі рівняння Фішера можна визначити швидкість обігу однієї грошової одиниці V = PQ / M ≈ номін. ВВП / V
V = 100/20 = 5 (оборотів на рік)
Покриття дефіциту за рахунок додаткової емісії грошей збільшить грошову масу на 5 млрд. дол, тобто грошова маса складе 20 +5 = 25 млрд. дол Якщо швидкість обертання однієї грошової одиниці постійна, то розрахуємо рівень цін:
P (початковий) = MV / Q = 20 ∙ 5 / 100 = 100%
P (після увелич. Ден. Маси) = MV / Q = 25 ∙ 5 / 100 = 125%
P = P (після увелич. Ден. Маси) - P (початковий) = 125% - 100% = 25%, тобто рівень цін зросте на 25%.
Отже варіант покриття дефіциту за рахунок додаткової грошової емісії призведе до інфляції
У даній роботі на прикладі аналізу сальдо бюджету РФ на прикладі тимчасових періодів з 1991 по 1999рр. і з 2000 по 2010рр було виявлено, що сальдо державного бюджету є важливим показником макроекономічної політики держави.
Бюджет Російської Федерації є найважливішою ланкою фінансової системи країни. Відображаючи зміст процесів виробництва і розподілу суспільного продукту і національного доходу, бюджет являє собою економічну форму утворення і використання основного централізованого фонду грошових коштів держави.
Бюджет займає дуже важливе місце у фінансовій системі країни, а значить, має основне значення для розвитку економічної і політичної ситуації в державі. Саме бюджет, показуючи розміри необхідних державі фінансових ресурсів і реально наявних резервів, визначає податковий клімат країни, саме бюджет, фіксуючи конкретні напрями витрачання коштів, процентне співвідношення витрат і доходів по галузях і територіям, є конкретним виразом економічної політики держави. Через бюджет відбувається перерозподіл національного доходу і внутрішнього валового продукту. Бюджет виступає інструментом регулювання і стимулювання економіки, інвестиційної активності, підвищення ефективності виробництва, саме через бюджет здійснюється соціальна політика.
Таким чином, бюджет, об'єднуючи в собі основні фінансові категорії (податки, державні кредити, державні витрати та ін) є провідною ланкою фінансової системи будь-якої держави і грає як важливу економічну, так і політичну роль в будь-якому сучасному товариств, відображає результати макроекономічної політики уряду , а станом сальдо бюджету можна аналізувати стан економіки країни, зазвичай при спаді економії присутній дефіцит бюджету, а при підйомі профіцит. Хоча у випадку з Росією профіцит бюджету 2000-2008рр багато в чому пов'язаний з високими цінами на енергоресурси. На основі проведеного фналіза можна зробити висновок, що уряд РФ не вжив під час високих цін на нафту достаіочного кількості заходів щодо поліпшення еконміческого стану Росії.
1. Бюджетний кодекс Російської Федерації. Прийнято ГД РФ і схвалений СФ РФ 26.12.2005 № 189 - ФЗ [Електронний ресурс] / / Довідкова система «Консультант Плюс»
2. Наказ МФ РФ від 6.01.98 р. № 1н «Про бюджетної класифікації Російської Федерації» [Електронний ресурс] / / Довідкова система «Консультант Плюс».
3. Аганбедян А. Криза: біда і шанс для Росії / А. Аганбедян [Текст] - Вид-во АСТ, Астрель, Харверст, 2009р. - 288с.
4. Бабич А.М. Державні і муніципальні фінанси: Підручник для вузів. / А. М. Бабич, Л. М. Павлова [Текст] М.: ЮНИТИ, 2002 .- 687 с.
5. Баранова Л.Г. Бюджетний процес в РФ. / Л. Г. Баранова, О. В. Врублевська [Текст] - М.: Перспектива, 2008. - 213 с.
6. Бюджет і бюджетна система: підручник / Под ред. МСТ. П. Афанасьєва [Текст] - М.: Изд-во. Юрайт, 2009. - 777с.
7. Годін А. М. Бюджетна система Російської Федерації: підручник - 7 - е вид., Перераб. і доп .- / А. М. Годін, В. П Горегляд, І. В. Подпоріна [Текст] - М.: Видавничо - торгова корпорація «Дашков і К 0», 2009 .- 628с.
8. Горегляд В. Бюджетна трьохлітка (2006-2008 роки) та економічна політика государствва. / В. Горегляд [Текст] / / Питання економіки. 2005. № 8. С.106-113.
9. Державне регулювання ринкової економіки: Підручник - 2 - ге вид., Перераб. і доп. - / Под ред. В. І. Кушлин [Текст] - М.: Изд-во РАГС, 2005. - 834с.
10. Євсєєв П.І. Бюджетний федералізм і проблеми розмежування повноважень РФ і її суб'єктів в бюджетній сфері / П. І. Євсєєв [Текст] - Москва Алев-У 2003. - 66с.
11. Іванов А. М. Бюджети суб'єктів федерації та пріоритети соціальної політики. / А. М. Іванов, М. Г. Боярський [Текст] / / Фінанси. 2004. № 8. С.18-19.
12. Івашковський С. М. Макроекономіка: Підручник - 2-е вид., Испр., І доп. / С. М. Івашківський [Текст] - М.: Справа, 2002. - 472с.
13. Калабеков І. Г. Російські реформи в цифрах і фактах (довідкове видання) / І. Г. Калабеков [Текст] - М.: Русаков, 2007. - 288с.
14. Коровкіна Є. Б. Про доходи та витрати федерального бюджету. / Є. Б. Коровкіна [Текст] / / Фінанси. 2004. № 8. С. 27 - 29.
15. Кудрін А. Л. Бюджет - основа забезпечення довгострокової фінансової стійкості країни. / А. Л. Кудрін [Текст] / / Фінанси. 2008. № 12. С.3-8.
16. Кудрін А. Л. Світова фінансова криза та її вплив на Росію. / А. Л. Кудрін [Текст] / / Питання економіки 2009. № 1. С. 9-27.
17. Курс економічної теорії: Підручник - 5-е вид. перераб. і доп. - / Под ред. М. М. Чепуріна [Текст] - К.: «АСА», 2002. - 832с.
18. Курс економічної теорії: Загальні основи економічної теорії. Мікроекономіка. Макроекономіка. Основи національної економіки: Навчальний посібник / За ред. А. В. Сидоровича [Текст]; МДУ ім. М. В. Ломоносова. - 2 - вид., Перераб. і доп. - М.: Вид - во «Річ навіть і сервіс», 2001. - 832с.
19. Матвєєва Т. Ю. Введення в макроекономіку; Навчальний посібник / Т. Ю. Матвєєва [Текст] - Держ. університет - Вища школа економіки - 6-е вид. ісп. -М. : Вид. будинок ГУ ВШЕ, 2008. - 511с.
20. Міщенко В. В. Державне регулювання економіки: Навч. посібник / В. В. Міщенко [Текст] - М.: ИНФРА - М, 2002. - 480с.
21. Павлова А.А. Джерела формування бюджетного дефіциту: проблеми і тенденції / А. А. Павлов [Текст] / / Економіст. - 2006. № 1. С. 70 - 73.
22. Селезньов О. Проблеми бюджетної трьохлітки / А. Селезньов. [Текст] / / Економіст. 2009. № 2. С.15-27.
23. Фінанси: навч. -2-е вид., Перераб. і доп. / під. В. В. Ковальова [Текст] - М: ТК Велбі, Вид-во Проспект, 2006.-640 с.
24.  - федеральна служба державної статистики
1 Івашківський С. М. Макроекономіка: Підручник. - 2 - ге вид., Испр., Доп. / С. Н. Івашківський [Текст] - М.: Депо, 2002. Стор. 188
2 Бюджетного кодексу Російської Федерації. Прийнято ГД РФ і схвалений СФ РФ 26.12.2005 № 189 - ФЗ [Електронний ресурс] / / Довідкова система «Консультант Плюс» Стаття 6. Поняття і терміни, які вживаються в цьому Кодексі
3 Бюджетний кодекс Російської Федерації. Прийнято ГД РФ і схвалений СФ РФ 26.12.2005 № 189 - ФЗ [Електронний ресурс] / / Довідкова система «Консультант Плюс». Стаття 10. Структура бюджетної системи Російської Федерації.