Східна Республіка Уругвай – Держава в Південній Америці | Туризм і життя
Східна Республіка Уругвай – Держава в Південній Америці
27.09.2014 admin Південна Америка
Територія, на якій сьогодні знаходиться держава Уругвай, аж до кінця XVI в. належала індіанцям чарруа. Коли в 1516 р. на східному березі річки Уругвай зявилися іспанці під керівництвом Хуана Діасаде Соліса (1470-1516), індіанці вбили і зїли висадилися на берег де Соліса з групою супутників на очах у застиглих від жаху залишалися на борту.
Іспанські і португальські переселенці почали освоювати територію нинішнього Уругваю тільки до кінця XVI в., І йшов цей процес повільно. На початку XVII в. іспанці завезли в ці краї велику рогату худобу, тоді і став складатися новий спосіб життя – кочових пастухів гаучо.
Перше постійне поселення зявилося на Ріо-Негро тільки в 1624 р. У 1680 р. в гирлі річки Уругвай, навпаки Буенос-Айреса, був заснований португальська форт Колонія-дель-Сакраменто. Оскільки цей форт служив базою для англійської та португальської контрабанди в Буенос-Айрес, що належав тоді Іспанії, в 1726 р. іспанці заснували біля входу в затоку Ла-Плата фортеця Монтевідео і спробували взяти під контроль обидва береги Ла-Плати. Боротьба за владу над цими територіями між Іспанією і Португалією, а надалі між Аргентиною і Бразилією визначала історію Уругваю багато років.
У 1750 р. східний берег Уругваю був закріплений за Іспанією, а в 1776 р. увійшов до складу віце-королівства Ла-Плата. До 1700 індіанців на території майбутнього Уругваю вже майже не залишилося – вони бігли вглиб материка, загинули від європейських хвороб або були винищені колонізаторами. Кілька сотень останніх чарруа уругвайські військові знищили в XIX в., Сьогодні лише незначне число жителів Уругваю ведуть походження від змішаних шлюбів з індіанцями.
Створені в XVIII в. великі скотарські господарства заклали основу економіки і процвітання майбутнього Уругваю, до 1800 г чисельність населення провінції Східний берег становила приблизно 30 тис. чоловік, третина з яких проживала в Монтевідео. Більшість населення становили іспанці, багато було і чорношкірих рабів, завезених з Африки.
У 1808 р., коли у відповідь на окупацію Іспанії Наполеоном в Буенос-Айресі оголосили про незалежність, в Монтевідео відмовилися підтримати це рішення. Боротьба Хосе Хервасіо Артигаса (1764-1850) за незалежність Уругваю від Буенос-Айреса не увінчалася успіхом, оскільки в 1816 р. Бразилія захопила Уругвай і перетворила його в провінцію Сполученого королівства Португалії і Бразилії.
У 1825 р. з Буенос-Айреса в Уругвай під керівництвом Хуана Антоніо Лавальеха (1784-1853) приїхали соратники Артигаса, що увійшли в історію країни як «тридцять три безсмертних», і почалося повстання проти Бразилії. 25 серпня 1825 Народна асамблея провінції Східний берег проголосила незалежність Уругваю.
Тривала ще три роки війна між Аргентиною і Бразилією за контроль над Уругваєм закінчилася в 1828 р., коли за посередництва Великобританії був укладений мирний договір і створена незалежна Східна Республіка Уругвай.
Протягом XIX в. суперничали політичні сили Уругваю не раз закликали на допомогу то Аргентину, то Бразилію. Так виникли основні партії країни «білі» – «бланко» – прихильники Аргентини і «червоні» – «Колорадо» – прихильники Бразилії. Громадянські війни та політичні кризи довго терзали Уругвай. Тільки до кінця XX в. вдалося досягти відносної політичної стабільності, що не забарилося благотворно позначитися на економіці країни.
У гавані столиці Уругваю Монтевідео з води підноситься верхівка німецького важкого крейсера «Адмірал граф фон Шпее», якому в 1939 р. англійська ескадра дала останній бій. Корабель отримав серйозні пошкодження і наказ з Берліна – затопити крейсер.
У 1983 р. радянський вчений і бард Олександр Городницький побував у Монтевідео, побачив стирчить з води чорний хрест і написав пісню за мотивами тієї, що в 50-х рр. XX в. виспівували по всьому СРСР на мотив з бродвейського мюзиклу «Канкан». «Ми йдемо по Уругваю, Ніч, хоч виколи очі, Чути крики папуг І мавп голосу»… Далі співали – хто на що здатний. Ніхто Уругваю в очі не бачив, і тому вигадували що хотіли.
А Олександру Городницькому згадалися дитинство і війна, так зявилися рядки – «І нагадає, так само страшний, Колишньої щогли чорний хрест, Що на« кульці »на нашому Не буває далеких місць». Ось так далекий Уругвай виявився напрочуд близьким Росії.
Ця країна найчастіше згадується в Європі у звязку з футболом: збірна Уругваю одна з найсильніших команд світу. На перших міжнародних змаганнях з футболу Олімпійських іграх 1924 і 1928 р. як раз перемагав Уругвай. Він і став місцем проведення першого чемпіонату світу з футболу в 1930 р. У Монтевідео досі функціонує стадіон Estadio Centenario, на якому уругвайці тоді обіграли аргентинців.
Хоча Уругвай вважається одним з кращих курортів Південної Америки, в основному з Південної Америки поки сюди і приїжджають – так, аргентинці явно воліють відпочивати в Уругваї. Саме уругвайський Пунта-дель-Есте – самий фешенебельний курорт Південної Америки. А завдяки обмеженій кількості промислових підприємств, екологічна обстановка в Уругваї – одна з найбільш благополучних у світі.
Це, з латиноамериканських мірками, невелика держава має заслужену репутацію одного з найбільш культурних на своєму континенті. Так, тут найвищий рівень грамотності в Латинській Америці 96,2%. А недавно Уругвай став першою країною у світі, в якій кожен школяр молодших класів отримав від держави безкоштовний ноутбук. І це не заради престижу в Уругваї вся територія країни охоплена цифровою мережею телекомунікацій. У цій країні безкоштовне і доступне для кожного освіту і рівень кваліфікації робочої сили дуже високий. Тому не варто дивуватися, що кілька відсотків населення, зайнятих у сільському господарстві, забезпечують майже половину ВВП.
Згідно зі статистикою, вище рівня бідності живуть 94% уругвайців, що не тільки для Латинської Америки, а й для всього світу, включаючи найрозвиненіші країни, просто відмінно. Незважаючи на світову фінансову кризу, Уругвай, єдиний в Південній Америці, зумів зберегти позитивні темпи економічного розвитку, про що регулярно повідомляє Центральний банк країни. Потік туристів в Уругвай збільшується, а поголівя великої рогатої худоби зростає До речі, корів тут – майже чотири голови на душу населення.
І згідно з місцевим законодавством корови повинні відгодовуватися травою, без всякого використання гормонів. Тому уругвайська яловичина в усьому світі вважається еталоном якості цього виду мяса і рівень його споживання на душу населення в Уругваї один з найвищих 8 світі. Якщо додати ще в основному безкоштовну медицину, то здасться, що Уругвай – просто рай на землі. Однак і тут є серйозна проблема – безробіття. Безліч високоосвічених молодих уругвайців залишають свою батьківщину, щоб зробити карєру за кордоном.
Офіційна назва: Східна Республіка Уругвай, буквально – Республіка Східного узбережжя річки Уругвай.
Адміністративно-територіальний поділ: 19 департаментів.
Столиця: Монтевідео, 1325968 чол (2004 р.).
Релігії: католики 47,1%, інші християни 11,1%, не визначилися віруючі 23,2%, іудаісти 0,3%, інші релігії 1,1%, атеїсти і агностики 17,2%.
Грошова одиниця: уругвайський песо.
Найбільші міста: Монтевідео, Пайсанду, Такуарембо.
Головні морські порти: Монтевідео, Пунта-дель-Есте.
Найважливіші аеропорти: міжнародний аеропорт Монтевідео Карраско, аеропорт Такуарембо, аеропорт Пайсанду.
Найбільші річки: Уругвай і його приток Ріо-Негро.
Найбільші озера: Ріо-Негро (вдхр.), Лагоа-Мірін (частина), Пасо-дель-Пальмар (вдхр.).
Сусідні країни: Бразилія, Аргентина.
Площа: 176220 км2.
Населення: 3510386 чол. (2010 р.).
Щільність населення: 19,9 чол / км2.
Етнічний склад: уругвайці (нащадки іспанських, португальських, італійських та інших європейських переселенців) – 93%, афроамериканці – 6%, метиси – 1%.
Протяжність кордонів: 1564 км.
Протяжність берегової лінії: 660 км.
Найвища точка: гора Серро-Катедраль, 514 м.
Одна з найбільш економічно розвинених країн Латинської Америки.
ВВП (номінальний): 28.25 млрд (2008 року), поданим Довідника ЦРУ.
ВВП на душу населення (ПКС): 12300 (2008 року), за даними ЦРУ.
Експорт: 7,1 (2008 р.).
Основні галузі промисловості: харчова, текстильна, шкіряно-взуттєва.
Сільське господарство: тваринництво (одна з основних статей експорту – мясо), пшениця, рис, цукровий очерет, кукурудза, олійний льон, соняшник, виноград, цитрусові; приблизно 9/10 території країни – сільськогосподарські землі, переважно – пасовища; розвинене рибальство.
Сфера послуг: туризм, курорти.
Середня температура січня: 23 ? С, липня: 9 ? С, взимку (тобто в липні) можливе падіння температури до -6 ? С.
Середньорічна кількість опадів – 1000 мм (південь) – 1200 мм (північ і височини).
■ Монтевідео: Будівлі колоніальних часів, площа Незалежності, мавзолей де-Артіг, Паласіо-Сальво, церква Кабілдо, церква Іглесія-Матріз, площа Плаза-Конститусьон, Музей Дель-Гаучо-і- де-Ла-Монеда, Національний музей історії, старий порт Меркадо-дель-Пуерто;
■ Місто Колонія-дель-Сакраменто;
■ Місто Колонія-Суїзі;
■ Місто Такуарембо.
■ Знаменитий у всьому світі аргентинський співак – виконавець танго Карлос Гардель (1890-1935) насправді був уродженцем Уругваю.
■ Памятник чаю мате, відомому як парагвайський чай, варто в Уругваї, в місті Сан-Хосе В Уругваї мате пють 85% населення, тут проводиться Національний фестиваль мате.
■ У столиці Уругваю Монтевідео є свій карнавал – «африканський». Нащадки африканських рабів, колись завезених в Уругвай, проводять костюмований парад в ритмах, званих «кандомбе».