Карта смуги осілості (червона лінія)
Смуга осілості (повна назва: Чорта постійної єврейської осілості [1]) - в Російської імперії з 1791 по 1917 (фактично по 1915) - кордон території, за межами якої заборонялося постійне проживання євреям (тобто іудеям [2]), за винятком декількох категорій, в які в різний час входили, наприклад, купці першої гільдії, особи з вищою освітою, які відслужили рекрути, ремісники, приписані до ремісничим цехам, караїми.
Територія смуги осілості була спочатку визначена указом Катерини II 1791 року, як територія Росії, де дозволялося селитися і торгувати євреям, і виникла після Другого поділу Речі Посполитої, коли її східні території, разом з тамтешнім єврейським населенням, відійшли до Російської імперії. Смуга осілості охоплювала спеціально обумовлені населені пункти міського типу ( містечка, у сільській місцевості проживання також не дозволялося) значної частини Царства Польського, Литви, Білорусії, Бессарабії, а також частини території сучасної Україна, яка була розташована в південних губерніях Російської імперії [3].
1. Історія
Фактичний початок межі єврейської осілості було покладено указом імператриці Катерини II від 23 грудня 1791 ( 3 січня 1792), який формально був підсумкової реакцією уряду імперії на лист вітебського єврейського купця Цалко Файбішовіча; указ давав дозвіл євреям постійно жітельствовать поряд з Білорусією, також у Новоросії - тоді недавно приєднаному до Росії регіоні, і забороняв запис у купецтво, зокрема, в Москві (чого і вимагали місцеві купці, які побоювалися конкуренції). Дослідник історії єврейства в Росії Генріх Сліозберг зазначав, що указ Катерини 1791 був свідченням того лише, "що не вважали за потрібне зробити виняток для євреїв: обмеження в праві пересування та вільного обрання проживання існувало для всіх, значною мірою навіть для дворян " [4].
Остаточне юридичне оформлення смузі осілості повідомило "Положення про пристрій євреїв" 1804 [5], яке перераховувало ті губернії і території, де євреям дозволялося селитися і торгувати ("Положення" суворо наказувало всім євреям записуватися в одне з "станів": хліборобів, фабрикантів і ремісників, купецтво, міщанство). "Положення" 1804 почасти грунтувалося на "Точки зору" [6] сенатора Г. Державіна про причини продовольчого дефіциту в Білорусії [7], і в значній мірі - на польських законопроектах XVIII століття [8].
Сам термін (спочатку "риса постійного проживання євреїв") вперше з'явився в "Положенні про євреїв" 1835 [9] [10].
2. Географія смуги осілості
У смугу осілості входили спеціально відведені містечка в наступних губерніях:
- Бессарабська;
- Віленська;
- Вітебська, включаючи Себежскій і Невельський повіти (нині - частина Псковської області), Веліжскій повіт (нині - частина Смоленської області) і три Інфлянтскіх повіту (зараз - частина Латвії);
- Волинська;
- Гродненська;
- Катеринославська;
- Київська;
- Ковенська;
- Мінська;
- Могилевська;
- Подільська;
- Полтавська;
- Таврійська;
- Херсонська;
- Чернігівська, включаючи Суражський, Мглинського, Новозибківський і Стародубський повіти (нині у складі Брянської області).
Крім того, в межі осілості виявилися всі десять губерній Царства Польського. З риси осілості були виключені Київ (євреям дозволялось жити тільки в деяких частинах міста), Миколаїв, Ялта і Севастополь.
3. Практика застосування обмежень по смузі осілості в різний час
Навіть тимчасовий виїзд з смуги осілості для євреїв був ускладнений. Проживання євреїв у відповідності з указом про межі осілості дозволялося лише у спеціально обумовлених містах і містечках, але не в сільській місцевості. Результатом цих обмежень, а також обмежень у виборі професії, стала надзвичайна скупченість єврейських ремісників і їх родин в містечках в межах риси.
Заборона не поширювалася лише на купців першої гільдії (але тільки після 10-річного перебування в гільдії в межах смуги осілості), осіб з вищою освітою, середній медичний персонал; цехових ремісників (записаних в ремісничі цехи - архаїчні станові установи); відставних нижніх чинів, що надійшли на службу за рекрутскому набору.
Необхідно зауважити, що надходження до першої гільдії було можливим при виконанні двох умов: отримання промислового свідоцтва певного розряду (на початок XX століття коштувало 500 рублів в рік) і отримання гильдейського свідоцтва (на початок XX століття - 75 рублів на рік); ні фактичне заняття будь-якої промислової або комерційною діяльністю, ні згода самої гільдії на вступ не були потрібні. Таким чином, вступ до купецтво першої гільдії по суті являло можливість зняти з себе обмеження в проживанні за умови сплати близько 6000 рублів і десятирічного очікування, що було неприйнятно дорого для більшості євреїв.
Наступні способи вирватися з смуги осілості - отримання освіти і приписка до ремісничого цеху - були пов'язані зі своїми складнощами. У вищих навчальних закладах з 1880-х років діяла відсоткова норма - допустимий максимум студентів-євреїв (3% в столицях, 5% в інших містах, 10% в смузі осілості). Ремісничі цехи у всіх містах риси осілості, крім Одеси, в 1880-х були розпущені.
У переносному розумінні поняття "смуга осілості" стало синонімом політики державного антисемітизму, особливо в другій половині XIX століття. Антисемітизм цей грунтувався на релігійної нетерпимості і, в більшості випадків, не поширювався на хрещених євреїв. Заборона на заняття сільським господарством, обмеження при прийомі в гімназії і університети, напівофіційне ставлення до євреїв як до обмежених у правах громадянам - все це вело, з одного боку, до зростання міграції євреїв в США, сільськогосподарської колонізації ними Аргентини і Палестини, з іншого, - до радикалізації людей, що підживлюють революційні організації і партії. Багато діячів культури критикували політику заборони. В. Г. Короленка в повісті "Брати Мендель" писав: "Чорта осілості існувала, як даний факт, непорушний і не піддавався критиці. Я не пам'ятаю навіть, щоб саме слово" смуга осілості "коли-небудь вживалося в той час". Драматург Давид Бенара (Маневич) у своїй п'єсі 1907 "Пасинки життя" жорстоко критикував смугу осілості і назвав євреїв "пасинками Росії".
Фактично смуга осілості припинила існування 19 серпні 1915 року, коли керуючий Міністерством внутрішніх справ дозволив, з причини надзвичайних обставин воєнного часу, проживання євреїв у міських поселеннях поза межею осілості, за винятком столиць і місцевостей, які знаходяться у віданні міністрів імператорського двору і військового (тобто , палацових передмість Санкт-Петербурга і всієї прифронтової смуги) [11]. Скасування смуги осілості не представляла собою пом'якшення політики по відношенню до євреїв, навпаки, значна частина смуги осілості потрапила в прифронтову зону, і уряд вважав, що євреї, що розглядаються ним як неблагонадійний елемент, представлятимуть меншу небезпеку в інших місцевостях.
Смуга осілості була скасована Тимчасовим урядом після Лютневої революції, хоча фактично після початку Першої світової війни близько 500 000 євреїв було насильно виселено з прифронтових північних губерній і переселено в інші губернії Росії, головним чином Катеринославську, Херсонську і Подільську. [12]
Примітки
- Стаття в ЕЕЕ - 
- Російські правові акти XIX століття зазвичай використовували термін "єврей", який спочатку мав на увазі особа, яка перебуває членом кагалу; в юридичній літературі початку XX століття нерідко також використовувався термін "особа іудейського віросповідання" (див., наприклад: М. С. Іоффе. Найважливіші законодавчі акти (1908-1912 рр.).. СПб., 1913, стор 792.
- Геллер М. Я. Історія Російської імперії. У трьох томах. М.: Видавництво "МІК", 1997 ISBN 5-87902-073-8 ISBN 5-87902-074-6 Том 2 Глава 9 РЕАЛЬНІСТЬ І МРІЇ ОЛЕКСАНДРА I - 
- Г. Б. Сліозберг'. Політіческій характер' єврейського питання. СПб., 1907, стор IX.
- Височайше затверджене 9 грудня 1804 Положення. Про пристрої Євреїв. -  ~ history/Russia/Imperia/Alexandr_I/pol9-12-1804.html
- "Про відразі в Білорусії голоду і пристрої побуту євреїв" ( 1800)
- Бершадський С. Положення про євреїв 1804 року. Досвід історичного дослідження і мотивів цього законодавчого пам'ятника. / / "Восход'", що видається А. Е. Ландау. 1895, кн. I (січень), стор 83 і далі.
- Бершадський С. Положення про євреїв 1804 року. Досвід історичного дослідження і мотивів цього законодавчого пам'ятника. / / "Восход'", що видається А. Е. Ландау. 1895, кн. I (січень), стор 85.
- Див Повний хронологіческій сборнік' законов' і положеній, що стосуються євреїв. Склав В. О. Леванда. СПб., 1874, стор 359-376 (див. 7 і далі).
- Височайше затверджене 13 квітня 1835 Положення про євреїв (витяг) - 
- Збірник найважливіших законоположень і розпоряджень, що діють з 1 липня 1914 по 1 січня 1916, викликаних обставинами воєнного часу - liber.rsuh.ru/liber/www/ork/garant8/Sbor_vajn_zakonopol_i_raspor_1916.pdf / складено ст. сов. Джаковічем - Петроград, 1916. , Стор 73
- Євреї Росії -  / evrei / Evrei_Russia_documents.htm / Упорядник і редактор Семенов Ю. І. / / Національна політика в імператорській Росії. - М .: Центр по вивченню міжнаціональних відносин РАН, Координаційно-методичний центр Інституту етнології і антропології імені М.М. Миклухо-Маклая, 1997.
Література
- Галант' І. Чорта єврейської осѣдлості . - М ., 1915. - 2-е вид.
- Поліщук М. Євреї Одеси та Новоросії (соціально-політична історія євреїв Одеси та інших міст Новоросії 1881-1904). - М .- Єр. , 2002.
- Закони про євреїв. Систематичний огляд діючих законоположень / Сост. Гимпельсон І. Я. Під ред. Брамсона М. Л. У 2-х тт. - СПб. : Изд. т-ва "Юриспруденція", 1914-1915. - Т. 1 - liber.rsuh.ru / article.html? id = 50264, 2 - liber.rsuh.ru / article.html? id = 50265. - 440 +480 с. .