1. Течії в європейському мистецтві XX століття: фовізм, кубізм, абстракціонізм.
Течії в європейському мистецтві ХХ ст.: Фовізм, кубізм, абстракціонізм.
Фовізм (від фр. - Дикий) - напрям у французькому живописі і музиці кінця XIX - початку XX століття. На паризькій виставці 1905 року було продемонстровано полотна художників, що залишали у глядача відчуття виходять від картин енергії і пристрасті, один з французьких критиків назвав цих живописців дикими звірами. Так випадкове висловлювання увійшло закріпилося як назва за всім перебігом. Фовістів ввели в художній ужиток активне використання кольорових контурів і тіней. Художній манері фовістів були властиві стихійна динамічність мазка, прагнення до емоційної силі художнього вираження, яскравий колорит, пронизлива чистота і різкі контрасти кольору, інтенсивність відкритого локального кольору, гострота ритму. Фовізм висловився про можливе різке узагальненні простору, малюнка, обсягу. Група заявила про себе на паризьких виставках 1905-1907 рр., Проте незабаром об'єднання розпалося, і творчі шляхи учасників розійшлися. Натхненниками фовістів послужили постімпресіоністи Ван Гог і Гоген, що віддавали перевагу суб'єктивний інтенсивний колір, кольору м'якому і натуральному, властивому імпресіоністів. Головою цієї школи вважається Матісс, який здійснив повний розрив з оптичним кольором Матісс стверджував: «Я малюю не жінка, я малюю картини ». Цікаво, що назва цієї течії походить від французького (буквально, «дикі»), як назвав фовістів критик Луї Восель в 1905 році. Самі ж художники ніколи не визнавали над собою даного епітета.
Анрі Матісс - французький художник і скульптор, лідер течії фовістів. Відомий своїми дослідженнями в передачі емоцій через колір і форму. Матісс відчув сильний вплив творів ісламського мистецтва, показаних на виставці в Мюнхені. На відміну від притаманного йому кубізму, творчість Матісса не була умоглядною, а базувалася на скрупульозному вивченні натури і законів живопису. Матісса вдавалося гармонійно висловлювати безпосереднє емоційне відчуття дійсності в самій художній формі. Прекрасний рисувальник, Матісс був переважно колористом, який добивався ефекту узгодженого звучання в композиції багатьох інтенсивних кольорів. Однією з великих робіт художника стали оформлення і вітражі домініканської Капели чоток в Вансе (1951). Під впливом пізнього імпресіоніста Поля Сіньяка, який в 1904 відвідав Матісса в Сен-Тропе, з-під пензля Матісса з'явився перший шедевр - «Розкіш, спокій і насолода» (1904/1905). Досить скоро Матісс відмовився від використання техніки пуантилізму (техніка, при якій зображення наноситься невеликими точками з чистих незмішані фарб) на користь широких, енергійних штрихів. Його уявлення про монументальне, декоративному мистецтві знайшло вищу форму відображення в двох великих настінних картинах, написаних в будинку російського колекціонера Сергія Щукіна: «Танець» (1909/1910) і «Музика» (1910) - на обох зображені червоні тіла. Результатом двох подорожей в Марокко (1911-1913) стала поява яскравих, що випромінюють світло ландшафтів і фігурних композицій, фарби яких різко контрастують один з одним (наприклад, «Бербер»,
Кубізм (фр. Cubisme) - авангардистський напрям в образотворчому мистецтві, насамперед у живописі, що зародився на початку XX століття і характеризується використанням підкреслено геометрізованних умовних форм, прагненням «роздрібнити» реальні об'єкти на стереометричні примітиви. Виникнення кубізму традиційно датують 1906-1907 р і пов'язують з творчістю Пабло Пікассо і Жоржа Брака. Термін «кубізм» з'явився в 1908 р, після того як художній критик Луї Восель назвав нові картини Брака «кубічними примхами» (фр. Bizarreries cubiques). Починаючи з 1912 р в кубизме зароджується нове відгалуження, яке мистецтвознавці назвали «синтетичним кубізмом». Художня практика кубістів: відмова від перспективи, скорочення фігур в ракурсах, показ їх одночасно з декількох сторін, тяжіння до зворотної перспективі. У 1908-1909 роках і Шлюб і Пікассо шукають прийоми за межами кубізму.
Шлюб Жорж (Braque, Georges) (1882-1963 рр.), Французький живописець, разом з Пікассо став засновником кубізму. Спочатку, так само як і батько, працював маляром. З 1900 р став займатися живописом. У свій час захоплювався фовізмом. У 1907 р відкрив для себе творчість Сезанна і став писати в геометрическо-аналітичної манері ..
Гріс Хуан (Gris, Juan) (1887-1927 рр.), Іспанський живописець, скульптор, графік і декоратор. Працював головним чином в Парижі, де жив з 1906 р Представник кубізму, але його творчість в цілому було більш розсудливим, ніж у Пікассо або у Брака. Вважається родоначальником "синтетичного" кубізму. У 1920-х рр. манера Гріса змінюється, він відходить від строгих геометричних форм. У числі його робіт ряд книжкових ілюстрацій і численні театральні декорації і костюми, наприклад для постановок Дягілєва.
Пікассо. Його ранні роботи відрізнялися сильним впливом імпресіоністів, але Пікассо швидко виробив власний, унікальний почерк. Серія робіт, виконаних в 1901 - 1904 рр., Отримала назву «блакитного періоду» завдяки характерному холодного колориту картин, що зображували незручні, тендітні, наче хворобливі людські фігури. Палітра більшості полотен дотримувалися в сіро-блакитних тонах; синій фон посилював мертвотні, знекровлені обличчя героїв на полотнах «Життя» і «Старий єврей з хлопчиком», «Мандрівні гімнасти». Знедолених, хворих, самотніх і безпритульних зобразив художник на картинах «Старий гітарист», «Бідняки на березі моря», «Вечеря сліпця». «Актор», «Сім'я акробатів з мавпою»; відчуття туги і самотності пронизує картину «Сім'я бродячих акробатів».
Улюбленими образами на картинах цього часу стали персонажі бродячого цирку: акробати, блазні і комедіанти. Люди тут менш сумні, але і не життєрадісні. «Рожевий період» яскраво представляє знамените полотно «Дівчинка на кулі», написане в 1905 р, а також композиції. Починаючи з 1910 р Пікассо часто використовував метод імітації колажу за допомогою фарби. У той період майстер створював оригінальні скульптури з непридатних матеріалів. Його улюбленими матеріалами були дріт, цвяхи, болти, уламки старих меблів, зламані дитячі іграшки та гофрований картон. Цим видом мистецтва Пікассо буде займатися до самої смерті. Під впливом творів сюрреалістів, з якими Пікассо познайомився в 1925 р, художник змінив манеру письма.
Абстракціонізм (лат. «Abstractio» - видалення, відволікання) - напрям нефігуративного мистецтва, який відмовився від наближеного до дійсності зображення форм у живопису і скульптурі. Одна з цілей абстракціонізму - досягнення «гармонізації», створення певних колірних поєднань і геометричних форм, щоб викликати у глядача різноманітні асоціації. У живописі Росії XX століття головними представниками абстракціонізму були: Василь Кандинський (працював в Німеччині, де і створив перші абстрактні композиції), Михайло Ларіонов і Наталія Гончарова, що заснували в 1910-1912 рр. «Лучизм», і, який вважав себе основоположником нового типу творчості супрематизму, Казимир Малевич, творець знаменитого «Чорного квадрата». Родинним абстракціонізму течією є кубізм, який прагне зобразити реальні об'єкти безліччю пересічних площин, що створюють образ деяких прямолінійних фігур, які відтворюють живу натуру. Одними з найбільш яскравих прикладів кубізму були ранні роботи Пабло Пікассо
2. Архітектура російського ампіру ХIХ століття (А. Н. Воронихин, А. Д. Захаров, К. І. Россі, О. І. Бове, Д. І. Жилярді).
Архітектура російського ампіру XIX століття (А. Н. Воронихин, А. Д. Захаров, К. І. Россі, О. І. Бове, Д. І. Жилярді). Гуманістичні ідеали російського суспільства відбилися зразках зодчества цього часу і монументально-декоративної скульптури, в синтезі з якими виступає декоративний живопис і прикладне мистецтво. Гл. стиль-зрілий, або високий, класицизм, часто іменований російським ампіром. Архітектура першої третини століття - рішення великих містобудівних завдань. У Петербурзі завершується планування осн площ столиці: Двірцевій и Сенатській. Після пожежі 1812 р будується Москва. Ідеал античність в її грецькому (навіть архаїчному) варіанті; Ісп доричний (або тосканський) ордер. Деякі елементи ордера укрупнюються, особливо це стосується колонад і арок, підкреслюється міць гладких стін. Архіт. образ -велічав і монументальний. Батьківський контроль. роль відіграє скульптура. Колір: архітектура вис. класицизму двоколірна: колони і ліпні статуї - білі, фон - жовтий або сірий. Гл. місце займають товариств споруди: театри, відомства, навчальні заклади, рідше палаци і храми. Вороніхин почав в 90-х роках перебудовою. Класична простота характерна для «Дача Строганова на Чорній річці»- Получ звання академіка. Працював в Петергофі, проект галерей у ковша фонтану «Самсон», Реконструкції фонтанів Великого грота, За що визнаний архітектором. Ряд фонтанів для Пулковської дороги, кабінет «Ліхтарик» і Єгипетський вестибюль в Павлівському палаці, Вісконті міст і Рожевий павільйон в парку Павловська. Гірський кадетський корпус(Тепер Гірський інститут), в якому все підпорядковано потужному Доричному портику з 12 колон. Захаров, «головний адміралтейства архітектор» - Адміралтейства- головний ансамбль Петербурга. Компози. проста: конфігурація двох обсягів, причому один обсяг ніби вкладений в інший. Внутрішній об'єм - корабельні і креслярські майстерні, склади, зовнішній - відомства, адміністративні установи, музей, бібліотека ...
палацова площа -завдання - з'єднати в єдине ціле барочний Палац Растреллі і класицистичний фасад будівлі Головного Штабу і міністерств (порушив похмурість Тріумфальною аркою) надав правильну форму площі. Будівля Сенату та Синоду. Вражає Жорсткі розмахом творчої думки архітектора, що з'єднав тріумфальною аркою дві будівлі-нові риси, характерні для ампіру в цілому: деякій дробності архітектурних форм, перевантаженості скульптурними елементами, жорсткості, холодності і помпезності. Сам становив систему декору, конструюючи меблі, створюючи малюнки шпалер, а також очолював команду майстрів по дереву та металу, живописців і скульпторів. Вороніхин, Захаров, Россі- петербурзькі архітектори. У війну 1812 було знищено понад 70% всього міських будівель. Після вигнання французів почалося відновлення і будівництво нових будівель. Була розчищена Червона площа, Бове звів заново Торгові ряди, Купол над центральною частиною яких розміщувався навпроти купола Казаковську Сенату в Кремлі. Займався реконструкцією всієї прилеглої до Кремля території. Ансамбль Театральної площі, Великий театр, будівлі Першої градської лікарні и тріумфальні ворота біля в'їзду до Москви з боку Петербурга, ц. Всіх скорботних радості на Великій Ординці, яку Бове прилаштував до зведеним Баженова дзвіниці і трапезної. Це храм-ротонда, купол якої підтримує колонада всередині собору. Доменіко (Дементій Іванович) Жілярді- перебудував згорілий під час війни казаковскій Московський університет- більш монументальними стають купол і портик, з іонічного став в доричний. Працював в садибної архітектури (садиба Усачова, З її тонкої ліпленням декорації; маєток Голіциних «Кузьменко» зі знаменитим кінним двором). Російський ампір донесли до нас московські житлові будинки: мотиви балконів і палісадників в дусі провінційних садиб. Торцевий фасад виведений на червону лінію, сам будинок прихований в глибині двору або саду. У всьому панує композиційна мальовничість і динаміка на відміну від петербурзького рівноваги і впорядкованості (будинок Лунін біля Нікітських воріт, побудований Д. Жилярді; будинок Хрущевих, нині музей А. С. Пушкіна, побудований А. Григор'євим, його ж будинок Станіцкой, нині музей Л . Н. Толстого
3. Ренесанс як епоха зародження проектної культури. Творчість Леонардо да Вінчі.
Одним з них став італійський Ренесанс. В епоху Відродження (прибл. XIV-XVI ст.) Мистецтво переживало бум. Однією з породили його причин стало зростання добробуту так званого третього сословья. Багаті ділки хотіли, щоб обробка їх кімнат була одночасно і стильною, підкреслюючи спроможність господаря, і функціональною. Інтер'єри скрупульозно продумувалися до найдрібніших деталей і багато декорувалися. Крім того, саме в цей період втратила домінуюче значення в декоративному мистецтві настінний живопис - фреска. Третє сословье стало вести більш динамічний спосіб життя, переїжджати з одного міста в інший, купувати нові будинки. Вони хотіли вкладати гроші в твори мистецтва, які можна було б забрати з собою. Тому на зміну фресці прийшла олійний живопис і інші, більш компактні і мобільні, форми.
|Леонардо да Вінчі (Leonardo da Vinci) (15 квітня 1452, Вінчі біля Флоренції - 2 травня 1519, замок Клу, поблизу Амбуаза, Турень, Франція), італійський живописець, скульптор, архітектор, вчений, інженер.Сочетая розробку нових засобів художньої мови з теоретичними узагальненнями, Леонардо да Вінчі створив образ людини, що відповідає гуманістичним ідеалам Високого Відродження. У розписі «Таємна вечеря» (1495-1497, в трапезній монастиря Санта-Марія делле Граціє в Мілані) високий етичний зміст виражено в суворих закономірності композиції, ясною системі жестів і міміки персонажів. Гуманістичний ідеал жіночої краси втілений в портреті Мони Лізи ( «Джоконда», близько 1503). Численні відкриття, проекти, експериментальні дослідження в області математики, природничих наук, механіки. Відстоював вирішальне значення досвіду в пізнанні природи (записники і рукописи, близько 7 тисяч аркушів). .У «Поклонінні волхвів» (1481-82, не закінчена, подмалевок - в Уффіці) перетворює релігійний образ у дзеркало різноманітних людських емоцій, розробляючи новаторські методи малюнка. На службі у правителя Мілана Лодовіко Моро (з 1481) Леонардо виступає в ролі військового інженера, гідротехніка, організатора придворних свят. Понад 10 років він працює над монументом Франческо Сфорца, батька Лодовіко Моро; виконана пластичної мощі глиняна модель пам'ятника в натуральну величину не збереглася (зруйнована при взятті Мілану французами у 1500) і відома лише по підготовчим начерками. «Таємна вечеря» У трапезній монастиря Санта-Марія делле Граціє Леонардо створює розпис «Таємна вечеря» (1495-97, через ризикованого експерименту, на який пішов майстер, застосувавши для фрески масло в суміші з темперою, робота дійшла до нас в дуже пошкодженому вигляді). Висока релігійно-етичне зміст образу, де представлена ??бурхлива, суперечлива реакція учнів Христа на його слова про прийдешнє зраді, висловлено в чітких математичних закономірностях композиції, владно підкоряє собі не тільки «Битва при Анг'ярі». Джоконда (Портрет Мони Лізи) У Флоренції Леонардо працює над розписом в Палаццо Веккьо ( «Битва при Анг'ярі», 1503-1506; не закінчена і не збереглася, відома по копіях з картону, а також по недавно виявленому ескізу - приватне зібрання, Японія) , яка стоїть біля витоків батального жанру в мистецтві нового часу; смертельна лють війни втілена тут в несамовитої сутичці вершників. Пізні картіниК пізньої творчості Леонардо належать: проекти пам'ятника маршалу Тривульцио (1508-1512), розпис «Свята Анна з Марією і немовлям Христом» (близько 1500-1507, Лувр). Останній хіба підводиться підсумок його пошуків в області світло-повітряної перспективи, тонального колориту (з переважанням прохолодних, зеленуватих відтінків) і гармонійної пірамідальної композиції; разом з тим це гармонія над безоднею, оскільки група святих персонажів, спаяних сімейної близькістю, представлена ??на краю прірви. Остання картина Леонардо, «Святий Іоанн Хреститель» (близько 1515-1517, там же) сповнена еротичної двозначності: юний Предтеча виглядає тут не як святий аскет, але як повний чуттєвої принади спокусник. «Трактат про живопис» Найважливішим джерелом для вивчення поглядів Леонардо да Вінчі служать його записні книжки і рукописи (близько 7 тисяч аркушів), написані на розмовній італійській мові. Сам майстер не залишив систематичного викладення своїх думок. «Трактат про живопис», підготовлений після смерті Леонардо його учнем Ф. Мельци і що зробив величезний вплив на теорію мистецтва, складається з уривків, багато в чому довільно витягнутих з контексту його записок. Для самого Леонардо мистецтво і наука були зв'язані нерозривно. Віддаючи в «суперечці мистецтв» пальму першості живопису як найбільш інтелектуальному, за його переконанням, виду творчості, майстер розумів її як універсальна мова (подібний математики в сфері наук), який втілює все різноманіття світобудови за допомогою пропорцій, перспективи та світлотіні. «Живопис, - пише Леонардо, - наука і законна дочка природи ..., родичка Бога». Вивчаючи природу, досконалий художник-натураліст тим самим пізнає «божественний розум», прихований під зовнішнім виглядом натури. Залучаючись в творче змагання з цим божественно-розумним початком, художник цим утверджує свій подобу верховному Творцю. Оскільки він «має спочатку в душі, а потім в руках» «все, що існує у всесвіті», він теж є «якийсь бог». Леонардо - учений. Технічні проектиКак вчений і інженер Леонардо да Вінчі збагатив проникливими спостереженнями й здогадками майже всі області знання того часу, розглядаючи свої замітки і малюнки як начерки до гігантської натурфілософські енциклопедії. Він був яскравим представником нового, заснованого на експерименті природознавства. Особливу увагу Леонардо приділяв механіці, називаючи її "раєм математичних наук» і вбачаючи в ній ключ до таємниць світобудови; він спробував визначити коефіцієнти тертя ковзання, вивчав опір матеріалів, захоплено займався гідравлікою. Численні гідротехнічні експерименти отримали вираз в новаторських проектах каналів і іригаційних систем. Пристрасть до моделювання приводила Леонардо до разючою технічним передбаченням, набагато випереджали епоху: такі начерки проектів металургійних печей і прокатних станів, ткацьких верстатів, друкарських, деревообробних та інших машин, підводного човна і танка, а також розроблені після ретельного вивчення польоту птахів конструкції літальних апаратів і парашута. ОптікаСобранние Леонардо спостереження над впливом прозорих та напівпрозорих тіл на забарвлення предметів, відображені в його живописі, призвели до утвердження в мистецтві принципів повітряної перспективи. Універсальність оптичних законів була зв'язана для нього з уявленням про однорідність Всесвіту. Він був близький до створення геліоцентричної системи, вважаючи Землю "точкою в світобудові». Вивчав пристрій ока, висловивши припущення про природу бінокулярного зору. Анатомія, ботаніка, палеонтологіяВ анатомічних дослідженнях, узагальнивши результати розтинів трупів, в деталізованих малюнках заклав основи сучасної наукової ілюстрації. Вивчаючи функції органів, розглядав організм як зразок «природної механіки». Вперше описав ряд кісток та нервів, особливу увагу приділяв проблемам ембріології і порівняльної анатомії, прагнучи ввести експериментальний метод і в біологію. Затвердивши ботаніку як самостійну дисципліну, дав класичні описи листорасположения, геліо- ігеотропізма, кореневого тиску та руху соків рослин. З'явився одним з основоположників палеонтології, вважаючи, що скам'янілості, що знаходяться на вершинах гір, спростовують уявлення про «всесвітній потоп» .Явів собою ідеал ренесансного «універсальної людини», Леонардо да Вінчі осмислювався в подальшій традиції як особистість, найбільш очертившая діапазон творчих пошуків епохи . У російській літературі портрет Леонардо створений Д. С. Мережковським в романі «Відроджені боги» (1899-1900).|
Квиток № 16 | Особливості московської архітектури. Ансамбль Московського Кремля. | Романський стиль в архітектурі і дизайні | Приклади романського стилю | квиток 21 | Афінський Акрополь. | Гекатомпедон. Храм Афіни-Поліади. | Статуя Афіни. | Храм Ніки-Аптерос. | Парфенон. |