Задум приходить або в процесі, або від моменту. Мене навіть форма листочка може надихнути на фею (я і малювати люблю). А взагалі це все ще з дитинства: я була говіркою дитиною, але і часто лишалась на самоті. Особливо влітку, бо всі їхали з міста, а моя вся родина міська. Одного разу я приїхала до бабусі із дідусем. Ми стояли на балконі і багато говорили з нею про навколишній світ, вона сказала, що ми бачимо не все. Я скептично заперечила, а вона спитала чи бачу щось на тій вербі, що стоїть під вікном. Я заперечнопохитала головою, а вона продовжила: можливо, там хтось сидить. Фея чи привид – байдуже.