Ієрархи української діаспори — зручний інструмент для Константинополя. З одного боку, це єпископи Вселенського патріархату, які перебувають у канонічному послуху патріархові Варфоломію. З іншого, — це де-факто автономна церковна структура, яка об’єднує українську православну діаспору. А отже, за конфліктної ситуації, якщо невдоволення Москви досягатиме критичного рівня, — завжди можна сказати, що озвучена таким чином щодо України позиція — це не позиція Вселенського патріархату в цілому, а лише «приватна пастирська думка» ієрархів українського походження.
Константинополь дійсно нерідко демонструє відмінні (і навіть альтернативні) до Московського патріархату підходи стосовно українського питання. Але думка про те, що Константинополь це нібито «церковний відділ Вашингтону», яка періодично озвучується сьогодні у фундаменталістських церковних колах Росії, — неґрунтовна і базується на викривленому розумінні реальності. Фанар, звісно, бере до уваги політичні та геополітичні аспекти української церковної проблеми. Але вирішити її у антиканонічний спосіб, порушуючи або ігноруючи канонічну традиції Церкви, Константинополь не може. Адже, як заявив патріарх Варфоломій у вже цитованій нами промові: будь-яке порушення Вселенським патріархом канонічного порядку завдає шкоду єдності Церкви, оскільки він сам є гарантом дотримання канонічності.