[…] над Дніпром лилося так багато крови, що навіть пам’ять народна прозвала деякі місця кривавими — от хоть би й місто Канев, що на турецькій мові означає «місце крови» — «Кан-еві».
Від працівника ветеринарного пункту М. С. Шило, 58 років, с. Прохорівка, Гельм’язівського району, Полтавської обл.
Як помер Тарас Григорович Шевченко, то поховали його в Каневі на високій Чернечій горі. Не повірили селяни, що помер Шевченко — наш безсмертний співець. Злякались тоді пани, почувши про ножі, які селяни гострили та повстали проти панів. Розказував мені ще батько, що кожної місячної ночі виїжджав на шевченківську могилу воїн. Не важко було впізнати в ньому нашого співця. Воїн був задуманий, грізний. І над Дніпром лунала його заповітна пісня: