Відзначається збільшення чисельності корабельного складу Чорноморського флоту РФ, який отримав 6 нових підводних човнів і 2 фрегати, озброєних далекобійними ракетами морського базування «Калібр», кілька диверсійних катерів та інших одиниць.
З вересня 2015 року Росія активно використовує тимчасово анексований Крим і Чорноморський флот для забезпечення збройної військової інтервенції в Сирії, зумовлену пасивністю Заходу і слабкою реакцією на агресію РФ проти України.
У свою чергу, отримавши стратегічний плацдарм в Сирії, РФ вирішує там низку власних геополітичних завдань, зокрема, блокує будівництво конкурентних для «РАО «Газпром» проектів катарського, іранського та іракського експортних газогонів до країн ЄС. Росія також намагається тиснути на ЄС, спрямовуючи до Європи потоки біженців тощо. Все це є також наслідками агресії РФ проти України.
Що стосується України, вона внаслідок анексії Криму в 2014 році втратила до 70% потенціалу ВМС, в т.ч. більшість корабельного складу та берегової інфраструктури, а також майже половину ВЕЗ навколо півострова та в центрі Чорного моря. Росія в односторонньому порядку і на свій розсуд владнала там кордони територіальних вод та економічних зон і незаконно використовує це на свою користь.
До того ж, Росія захопила в Чорному морі кілька стаціонарних та самопідйомних бурових платформ (в т.ч. новітні «Петро Годованець» і «Незалежність»), що належать українській компанії «Чорноморнафтогаз» і використовує у своїх цілях. Зокрема, йдеться про незаконний видобуток вуглеводної сировини у межах ВЕЗ України (Одеське родовище).
На деяких захоплених платформах розміщено розвідувальну апаратуру, що дозволяє контролювати повітряну, надводну та підводну обстановку у Північно-Західній частині акваторії Чорного моря в цілому. Платформи охороняються військовими кораблями ФСБ та ЧФ Росії, які обстріляли патрульний літак ВМСУ та один з катерів ДПС України, які наблизились до однієї з них.
Посол США в Україні вважає, що зростання напруженості в Чорноморському регіоні є прямим наслідком свідомо агресивної політики Росії, анексії Криму та неоголошеної війни проти України на Донбасі. А дії Кремля вона назвала порушенням норм міжнародного і морського права, що становлять загрозу не лише для України, але й для інших країн регіону.
За словами Марі Йованович, «…крадіжка у вигляді незаконного видобутку росіянами газу з родовищ у виключній морській економічній зоні України наразі триває.» А Ігор Кабаненко, голова наглядової ради МЦСБО, влучно назвав такі дії агресора піратськими. Разом з тим, агресор усіма засобами блокує доступ України до власних морських економічних ресурсів, в т.ч. з загрозою використання сили.
Окремої уваги заслуговує будівництво Керченського мосту, яке експерти розглядають, як грубе порушення норм Міжнародного морського права і Конвенції ООН про Свободу мореплавства. Це обмежує мореплавство Керченською протокою та доступ до українських портів на Азовському морі, через які Україна здійснює важливі експортні перевозки до більш як 120 країн світу, в т.ч. до США.
Як зазначив міністр інфраструктури України Володимир Омелян, окупація Криму поставила особливий акцент на зміцненні морської компоненти національної безпеки і оборони, яка безпосередньо впливає на транспортну інфраструктуру та економіку України. Вже сьогодні спостерігається зменшення кількості заходів суден до портів Маріуполь і Бердянськ, що призводить до падіння економічних показників цих підприємств.
Так, 24 травня 2017 року РФ оголосила про обмеження параметрів для проходження суден Керченською протокою через будівництво Керченського мосту, висота якого унеможливлює прохід до Азовського моря великих торговельних суден класу «Панамакс», які зазвичай заходили лише до українського Маріуполя (мілководні російські порти від зазначених обмежень не постраждають).
Тому очевидно, що прихованою метою будівництва Керченського мосту був намір отримати засіб впливу на українські експортні перевезення (метал, зерно тощо). За даними Мінінфраструктури України, зазначене обмеження означатиме втрати лише експорту українського металу до США на 1 млн тонн щорічно.
Очевидно, що відтепер перевізники будуть змушені фрахтувати судна менших розмірів, що означатиме подорожчання перевезень кожної тони вантажів. У свою чергу, внаслідок суттєвого здорожчання фрахту морських суден, що відповідатимуть умовам запроваджених РФ обмежень проходу Керченською протокою, значно погіршиться зернова логістика.
Це негативно впливатиме на розподіл руху експортної агропродукції та вже призводить до значних збитків портів Бердянськ і Маріуполь. Так, лише у 2017 році Бердянськ втрачає 448,7 тис тон вантажопотоку, а Маріуполь – 705 тис тон, відповідно зменшаться прибутки та надходження до державного бюджету України. До того ж, Кремль також незаконно привласнив право контролю за мореплаванням в Керченській протоці, що належить Україні, та отримує з цього прибуток.
Іншим проблемним питанням залишаються незаконні заходи суден різних країн до портів тимчасово окупованого Криму. З огляду на це, потрібні спільні зусилля України та країн-партнерів щодо подальшого обмеження незаконних заходів іноземних суден до кримських портів, а також перевалки вантажів на рейдах, без формального заходу до них.
Неготовою до агресії Кремля і анексії Криму виявилася не лише Україна, але й країни НАТО. Відповідно, значно ускладнилася обстановка на Південно-Східному фланзі Альянсу. Черговим свідченням стало нещодавно перехоплення російським винищувачем над акваторією Чорного моря американського патрульного літака.
З огляду на зазначене, вважає віце-адмірал Ігор Воронченко, Україна має зосередитися на відновленні потенціалу своїх ВМС. Це важливо з точки зору захисту власного узбережжя з морського напрямку, а також забезпечення вільного доступу до природних ресурсів в межах власної морської економічної зони, доступ до власних портів, свободи мореплавства тощо.
В цьому контексті висловилась також Марі Йованович, наголосивши на зацікавленості США і НАТО у сильній Україні. Посол США зазначила, що Київ може розраховувати на підтримку США в питанні відновлення потенціалу ВМС. Одним з напрямків такої підтримки має стати передача у 2018 році ВМС України двох американських патрульних кораблів типу «Айленд», а також низки іншого озброєння та обладнання.
Україна має швидко відновити і збалансувати можливості національних ВМС шляхом розбудови надводного флоту, розвитку військ берегової оборони, морської авіації, систем спостереження за надводною обстановкою, підготовки та комплексного забезпечення військ, із врахуванням досвіду АТО, практик та стандартів НАТО.
В листопаді п.р. спільно з експертами із США і НАТО почалася розробка Стратегії розвитку ВМС ЗС України до 2035 року, кінцевою метою якої є створення українського військового флоту «морської зони» (Blue Waters Fleet). В той же час, з огляду на фінансові обмеження, першочерговим напрямком відновлення потенціалу ВМС є створення легких сил за концепцією «москітного флоту», що складатиметься з багатоцільових катерів, посилення ударного потенціалу Берегової оборони, створення сучасної інфраструктури тощо.
За повідомленням віце-адмірала Ігора Воронченка, наразі ВМСУ орієнтуються на три типи катерів: ударні (пріоритет №1), мінно-тральні/патрульні (пріоритет №2), рейдово – амфібійні (приіорітет №3). Катери слід розглядати в рамках концепції «асиметричної відповіді» агресору, який домінує і продовжує нарощувати свій військово-морський потенціал.
В Україні вже створено цілком сучасно вітчизняну протикорабельну крилату ракету «Нептун», унікальні прилади контролю повітряної, надводної та підводної обстановки, Морський операційний центр для управління багатонаціональними силами (за допомогою НАТО). Насамкінець, нещодавно Уряд прийняв рішення щодо розбудови потужного військового флоту (в т.ч. 4 корвети – до 2028 року).
Втім, посилення військово-морської компоненти України доцільно доповнювати іншими заходами дипломатичного та політичного характеру. А Уряду України слід прискорити розгляд Проекту Морської стратегії України.
Аналізуючи регіональні і глобальні соціально-політичні та економічні наслідки викликів безпеці в Чорноморському регіоні, експерти зазначили, що агресор досяг певних успіхів, анексувавши Крим і певною мірою обмеживши війною євроатлантичну перспективу України.
Зокрема, як зазначив Євген Марчук, Росія шляхом проведення спецоперацій активно створює для України проблеми з усіма сусідніми країнами по периметру наших кордонів. Проте, незважаючи на певні тактичні успіхи, стратегічно РФ все ж таки, програє.
Отже, що слід робити в нових умовах Україні і Заходу, проти якого РФ фактично давно веде свою приховану гібридну війну?
На фоні кризи російської економіки дії агресора, особливо загнаного в глухий кут, на думку експертів, можуть бути непередбачуваними. Тому поряд з посиленням санкційного тиску варто продовжувати з ним переговори з метою примусити повернутись до цивілізаційних відносин з рештою світу.
Водночас, потрібна суспільна дискусія з приводу того, що відбувається, а саме: чому країни-гаранти за Будапештським меморандумом фактично не виконують власних зобов’язань по відношенню до України? Чи варто розірвати дипломатичні відносини з агресором? Або ж краще вести з ним гібридну війну на власних умовах?