Торгівля та промисловість були основою економічної сили Англії за Генріха VII. Найціннішим товаром у правління Генріха була вовняна тканина, яка становила 90% експорту Англії. Традиційно англійська шерсть розглядалася як найкраща в Європі, і коли її експортували в сирому вигляді, Корона покладала на неї високі мита, щоб використовувати попит на неї. На початок правління Генріха VII в 1485 р. Кількість вивезеної сировини вовни знизилася на 50% і була замінена готовою статтею. Те, що вирощування овець стає все більш вигідним, відірвало частину жало від переходу від орного на пасовищне господарство. Робота в шерстяній промисловості була сезонною, і сільськогосподарські працівники прагнули працювати в обох. Поки вирощували овець, робота базувалася на фермі. Після стрижки робота грунтувалася на кардінгу, прядильній джинні та ткацькому верстаті, знайдених у будинку. Коли шерсть вийшла з дому, вона була для засипки (очищення) та фарбування. Заможні купці вовни фінансували всю операцію.
Три основні напрямки виготовлення вовняних тканин - Західна їзда Йоркширу, Східна Англія та Західна країна. Оскільки 90% закордонної торгівлі здійснювалося на основі вовни, можна стверджувати, що ці три області були найважливішими сферами для закордонної торгівлі в Англії. Але така залежність від закордонної торгівлі мала великі потенційні недоліки. Велика європейська війна, навіть якщо вона не стосувалась Англії, може серйозно порушити торгівлю, як і спалах чуми на континенті. Тому, хоча вовняна тканина була дуже цінним товаром, вона також була крихкою, на якій базувались багатства нації.
У міру продовження правління Генріха розвивалися й інші аспекти текстильного виробництва, але все в невеликих масштабах. Білизна вироблялося в Ланкаширі, тоді як в'язані вручну панчохи робили в Озерному районі та Котсольдах. Але вовняна тканина була домінуючою рисою і залишалася такою протягом багатьох років.
Кілька інших товарів було експортовано, але записи того часу показують, що Англія імпортувала велику кількість і зберігала свою торговельну віру в вовняну тканину. Свинець та олово видобували, а те, що не потрібно було в Англії, експортували - але це, як правило, робилося в невеликих масштабах порівняно зі зростанням, що спостерігається в торгівлі вовною. Частина вугілля також експортувалася. Кількість людей, які брали участь у них, була невеликою, і вони були дуже відкриті до капризів того часу - війни, чуми, дешевших ринків тощо. Хоча вони сильно розвивались у наступні роки, у правління Генріха VII на них слід розглядати як на периферійні з точки зору їх економічного значення.List of site sources >>>