Семенович О. «Іконописні традиції Волині в творчості О. Лаворика»
Сьогоднішнє українське суспільство, як ніколи, потребує допомоги і духовного пробудження. Повернення до своїх духовних основ неможливе без знання власного культурного та духовного коріння. Невід'ємною і вкрай важливою складовою нашої духовної спадщини є церковна культура і, зокрема, іконопис.
Ікона відкриває заклопотаному і тривожному світові люблячий лик Бога. Вона є вікном у духовний вимір, по-особливому уприсутнює та являє нам Христа, Богородицю і святих та допомагає спілкуватися з ними.
Мистецтво іконописання вкрай складне, адже недостатньо зобразити те, що людина просто побачила на власні очі, чи пережила. Ікона — це вчення Церкви у фарбах. Тому людина, яка займається іконописанням, повинна бути не тільки талановитою, але й церковною, добре знати православне богослов'я, щоб безпомилково відтворювати його на полотні. Крім того, написання ікон потребує священицького благословення.
Ця розповідь присвячена нашому земляку — митцю-іконописцю Олександру Лаворику.
Олександр Ростиславович Лаворик народився 13 жовтня 1955 р. в с. Рясники Гощанського району Рівненської області в сім'ї вчителів.
«Ще з самого дитинства звик до малювання, любов до живопису перейняв від мами-художниці», — говорить художник.
Бажання малювати супроводжувало художника увесь час. Саме тому О. Лаворик вступає до Рівненської художньої студії (керівник В. Г. Ємельянов), де навчався протягом 1970-1973 рр.
Зацікавлення малюванням, жадання пізнати мистецтво привело Олександра до Московського університету мистецтв на факультет графіки (1971-1973 рр.).
У період з 1980 по 2007 рр. відбулося близько 45 виставок, в яких художник брав участь, 25 з яких — персональні (в Гощі, Рівному, Мирогощі Дубенського району, Пляшевій Радивилівського району, Луцьку, Синьові Гощанського району, Києві). Неодноразово художник побував на виставках за кордоном: в Москві (1985, 1989, 1990 рр.) та Празі (Чехія, 1989 р.).
Тематика робіт майстра різноманітна. Ним було створено серії-цикли графічних робіт «Гощанські будні», «Будні Гощанського РОВД», «Село Нобель», «Воїни-інтернаціоналісти Рівненщини», «Вілійські роздуми», «Тур'янська сторона», «Відгомін козацької слави», «Чорнобиль» тощо.
По-різному складаються людські долі, не кожен відразу знаходить своє покликання. Мабуть, все своє життя художник ішов до того, щоб створювати сакральні образи. Десь в глибині душі відчув поклик писати ікони. І ось вже понад десять років пан Олександр пише ікони, розуміючи, що це не звичайна ілюстрація окремої події Священної історії, а плід молитви і свідчення віри. Майстер висуває до себе особливі вимоги, ретельно контролює дотримання канонічних розпоряджень, адже людина, яка присвятила себе іконопису, не просто вміє тримати в своїх руках пензлик і змішувати фарби. Іконописець — це водночас і висококваліфікований майстер, і вчений-дослідник, і психолог. Все й не перерахуєш. Іконописець — універсал, у доброму значенні фанат своєї справи, до якої йде багато років, пам'ятаючи «не хлібом єдиним...» [6,197]. За церковною традицією, іконописець, на відміну від художника, розглядається не як автор конкретного образу, а як провідник божественної істини.
У 1992 р. художник навчався у Міжнародній школі церковної архітектури Львівського політехнічного інституту (керівник Ю. Криворучко), де кваліфіковану допомогу надали Львівське Архієпархіальне управління Української Греко-католицької церкви, Українська Автокефальна Православна церква та Українська Православна церква. З того часу з благословення церкви Олександр Лаворик починає писати ікони.
Мистецтво ікони, дуже давнє і неймовірно складне, осмислюється художником «зсередини», через пізнання традиції, через втаємничення й духовну атмосферу цього своєрідного живопису. Як говорить митець, іконопис вимагає повної самовіддачі, інакше не вдається відтворити ідеально рівної лінії, передати нюанс кольору [5, 3].
За підтримки Комітету у справах науки і техніки при Кабінеті Міністрів України у складі групи фахівців пан Олександр досліджував ікони Волині, що зберігаються в музеях України. В результаті ознайомився з колекціями ікон в Національному художньому музеї (Київ), Музеї волинської ікони (Луцьк), Острозькому краєзнавчому музеї, Національному історико-меморіальному заповіднику «Поле Берестецької битви» (с. Пляшева Радивилівського району), Львівській галереї мистецтв, Державному музеї-заповіднику «Олеський замок», Науково-мистецькій фундації митрополита А. Шептицького (Львів), Музеї народної архітектури і побуту (Львів), Тернопільському краєзнавчому музеї, Рівненському обласному краєзнавчому музеї (далі РОКМ). Саме в РОКМ митець зробив іконографічні взірці-кальки з оригіналів давніх волинських ікон в розмір. Серед досліджених О. Лавориком ікон слід назвати такі: «Богородиця Одигітрія» з Дорогобужа XIII ст., «Христос Пантократор» XV ст., «Покрова Богородиці» кін. XV ст. тощо. Вцілому тут художником було знято взірці-кальки з тринадцяти давніх сакральних шедеврів Волині XIII — поч. XVIII ст.
«Дорога до храму», як висловився про своє покликання пан Олександр газеті «Вісті Рівненщини», не була легкою. Тому що кожна ікона, яку змальовував художник щонайменше по місяцю, вимагала певного внутрішнього настрою, що сприяв би точності копіювання як головних, так і другорядних деталей, передачі відповідної колористики в зображенні ликів святих [2, 6].
І при цьому обов'язково «рисочка в рисочку, деталька в детальку» — говорить пан Лаворик, — «інакше не зрозумієш і не осягнеш величі і неповторності нашого, волинського, іконопису.»
Сьогодні інтерес до православної ікони зростає. Багато храмів будуються та відновлюються. Для цього потрібні іконописці, які не просто опанували іконописну техніку. Ця професія вимагає покликання, релігійної обдарованості (а вона є не у всіх), благочестивого, несуєтного способу життя. Крім майстерності художника та знання законів іконопису, митець повинен знати історію ікони, розуміти її символічне і богословське значення.
Протягом 1994 р. О. Лавориком було проведено реконструкцію ікони «Богородиця Одигітрія» XIII ст. з церкви Успіння Пресвятої Богородиці с. Дорогобуж Гощанського району Рівненської області, що є однією з найстаріших богородичних ікон, які дійшли до нас ще з княжих часів. Ікона є окрасою колекції волинських ікон, що експонуються на виставці «Наша духовна спадщина» в РОКМ.
Копія виконана на замовлення Покровського собору в Рівному при посильній фінансовій підтримці прихожан і спонсорів. Характерно, що писалася ікона в самому соборі. Як пояснив Олександр Лаворик — «це зроблено для того, щоб вона звикла до температурного режиму та того середовища, де буде знаходитись». Можливо, саме тому після освячення, прихожани одразу прийняли ікону, вона органічно вписалася в середовище храму.
Виконаний образ Богородиці з дитям темперою по левкасу на липовій дошці, розміром 155x102x3 см із врізними шпугами. Тло прикрашене золоченням.
З першого дня ікона «запрацювала»: до неї прикладались люди, просили заступництва та благословення. Отже, є всі підстави вважати, що ікона Божої Матері з Дорогобужа стане не лише окрасою Свято-Покровського собору, а й величним образом, до якого звертатимуться у своїх молитвах тисячі прихожан [3,4].
Впродовж 2000-2002 рр. Олександр Лаворик виконав список з ікони «Христос Пантократор з апостолами» XV ст. з церкви Пресвятої Трійці с. Річиця Зарічненського району, яка зберігається в РОКМ. Пам'ятка з Річиці — найбільш рання поміж відомих нині в Україні композицій такої іконографії.
Точна копія образу XV ст. була написана по благословенню Архієпископа Рівненського і Острозького Владики Варфоломія для Свято-Покровського жіночого монастиря в смт Гоща Рівненської області. Допомогу надали спонсори і благодійники, серед яких був і сам автор.
Виконаний список темперою по левкасу (із використанням золочення) на липовій дошці розміром 141x102x2 см, із врізними наскрізними шпугами.
Освятили образ прямо на Гощанському автовокзалі, звідки хресним ходом ікона була внесена до Свято-Михайлівської церкви, де з цього приводу відслужили подячний молебень. Там же, у храмі, святиня зберігається і донині.
Протягом 2003-2009 рр. митець працював над списком ікони «Ілля Пророк з житієм» XVII ст., оригінал якої знаходиться в приватній збірці колекціонера Іванова Олександра Миколайовича, який проживає в м. Москва (Росія).
Як і попередній, цей образ був написаний по благословенню Владики Варфоломія.
Намальована ікона на липовій дошці (159x124x3 см) темперними фарбами. Тло образу прикрашене позолотою.
Список був подарований Рівненською та Острозькою єпархіями УНЦ Свято-Іллінському чоловічому монастирю (м. Одеса). Свята ікона хресним ходом була внесена до цього храму.
Протягом 2003-2009 рр. О. Лаворик виконує копію ікони «Покрова Пресвятої Богородиці» кінця XV ст. з церкви Пресвятої Трійці с. Річиця Зарічненського району, яка зберігається в РОКМ.
Замовила образ ігуменя Ірина (Сачук) для Свято-Покровського жіночого монастиря смт Гоща Рівненської області.
Виконана ікона на липовій дошці з врізними шпугами розміром 129x91x2,5 см темперними фарбами. Основа пролевкашена. Тло прикрашене позолотою.
Впродовж 2009-2010 рр. іконописець малює список з ікони «Пресвята Богородиця Одигітрія Заставницька» XVII ст., оригінал якої знаходиться у вівтарі Свято-Михайлівського храму смт Гоща на горньому місці.
Образ написаний по благословенню Архієпископа Рівненського і Острозького Владики Варфоломія при настоятельниці монастиря ігумені Ірини (Сачук) та настоятелі Свято-Михайлівського храму Миколі Галії (молодшому).
Намальована ікона на липовій дошці розміром 150x101x3 см з трьома врізними шпугами темперними фарбами. Тло прикрашене різьбленням по левкасу, золоченням та срібленням.
Освячення відбувалося у Свято-Михайлівській церкві, яке здійснив керуючий Рівненською і Острозькою єпархіями Владика Варфоломій.
У 2011 р. у с. Замлиння Волинської області проходив Перший Міжнародний пленер іконопису, де зібралися іконописці з Польщі та України. Протягом двох тижнів кожен митець малював сакральні образи. Метою пленеру було створення ікон, пов'язаних з історією Польщі та України.
Олександр Лаворик, будучи учасником пленеру, виконав лик Христа Пантократора з ікони XV ст., що розміщена в РОКМ. Митець поставив собі за мету «відтворити образ способом, яким писався оригінал, із застосуванням усіх техніко-технологічних прийомів» [1, 10].
Написаний образ на липовій дошці розміром 40x32 см темперними фарбами. Тло прикрашене позолотою.
Останньою іконою, яку намалював іконописець є «Чорнобильський Спас», оригінал якої знаходиться в Успенському храмі Києво-Печерської Лаври. Ініціатором написання списку для Рівного став голова рівненського обласного об'єднання Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Союз-Чорнобиль-Україна» Георгій Анатолійович Хиля. Цю, без перебільшення відповідальну місію написання ікони взяла на себе людина, яка особисто відчула увесь біль і страх атомної катастрофи.
Працюючи у міліції сержантом позавідомчої охорони райцентру Гоща, Олександр Лаворик двічі у 1986 році був у Чорнобилі як ліквідатор наслідків аварії. Під впливом побачено художником була створена серія робіт «Чорнобиль», яка нині зберігається в РОКМ. Спілкуючись зі мною, пан Олександр розповів, що після Чорнобиля в глибині душі відчув поклик до написання ікон. Мабуть, все своє життя художник ішов до цього.
Понад два роки Олександр Лаворик, не шкодуючи сил і щиро молячись, створював образ «Чорнобильський Спас».
Роботу над іконою іконописець розпочав з благословення Архієпископа Рівненського та Острозького Варфоломія. Було визначено, в якому храмі буде розміщуватися ікона після закінчення написання — церква Великомученика і цілителя Пантелеймона в м. Рівне. Тоді ж священник Тарасій, настоятель церкви, освятив іконний щит з левкасом, сировину і матеріали для написання образу. Вся робота супроводжувалася молитвою і працею.
Олександр Лаворик малював ікону протягом двох років і чотирьох місяців. «Не завжди було легко», — зізнається митець. Під час роботи над святим образом душа має бути гармонійно налаштована, спокійна, інакше писати ікону не можливо. Тому іконописець не щодня міг малювати, а приступав до роботи лише тоді, коли відчував це в душі і в серці.
Виконана святиня на липовій дошці, розміром 137x92,5x3 см, з трьома врізними шпугами темперними фарбами. Іконописець розповів про етапи написання ікони. Після підготовки деревини, наклеювання паволоки, були виконані левкасні роботи. Згодом художник здійснив різьблення по левкасу у визначених межах тла ікони. Складним етапом виявилися позолотні роботи. Митець навіть зізнався, що золото не піддавалося обробці, скручувалося, коли він був чимось занепокоєний. Після позолочення митець приступив до живопису. Спочатку було виконане доличне письмо, пізніше — лики святих.
Вперше на іконі Господь зображений разом із людьми. Ісус Христос стоїть на хмарині в центрі композиції, праворуч — Архістратиг Господній Михаїл із вогненним мечем та щитом, а ліворуч — Пречиста Мати Марія. Під ними — обпалена смертоносним радіаційним вогнем земля і ранкове небо після вибуху, яке через радіаційний пил стало темним. І люди — живі й мертві. Така честь їм випала тому, що ліквідатори виконали Господню заповідь «Не убий!»: чужої крові не пролили, а своєї не пошкодували. Справа зображено людей, які допомагали в ліквідації катастрофи, а зліва — душі померлих, які загинули внаслідок вибуху. Посередині — безлиста сосна, яка ввібрала в себе вбивчу дозу радіації і також загинула. І тільки в правому куточку трішки зеленої трави, ніби надія на те, що все має відродитись. А десь там вдалині падає зірка-комета Полин — провісник лиха.
«Верхня частина ікони писалася дуже легко», — говорить художник. Для Олександра Лаворика композиційна основа ікони втілює ідею заступництва: звернені до Христа Богоматір та Михаїл виступають посередниками між Богом і людьми, вони молять Христа про прощення людських гріхів.
Іконописець зізнається, що набагато складніше було із виконанням нижньої частини, де зображені душі померлих та живих ліквідаторів наслідків аварії, які відвернули смертельну небезпеку ціною власного життя і здоров'я. Мабуть він переживав, згадував ті жахливі події, свідком яких йому довелося бути, і які тепер потрібно відобразити у святому образі, передати радіацію, через яку загинули тисячі людей. Художник розповів, що нижню частину ікони він малював цілий рік, а коли закінчив — йому стало легше.
Після закінчення живописних робіт, підписання святині, весь образ був покритий дев'ятьма захисними шарами лаку, потім воском, який наносився пензликом і, що цікаво, обов'язково шліфувався хусткою з-під ікони Божої Матері, яку потрібно було взяти в церкві.
Обрамлена ікона двома позолоченими накладними профільованими рамами, закріпленими по периметру. На площині між двома рамами по кутах, зверху та посередині накладені об'ємні бонії, покриті золотом. Між боніями золотою фарбою нанесено арабесковий орнамент із стилізованих рослинних мотивів XVII ст. в традиції волинської школи іконопису. У середніх боніях вмонтовані дві панагії з Чорнобильськими срібними дзвонами на місцевому бурштині.
У жовтні 2012 року робота над «Чорнобильським Спасом» була закінчена. В переддень вшанування ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС, 9 грудня 2012 року в тимчасовому храмі святого великомученика Пантелеймона в м. Рівне Владикою Варфоломієм ікона «Чорнобильський Спас» була освячена. Коли буде завершене будівництво нового храму, її перенесено туди. Після богослужіння, читання молитов, образ став святинею, іконою, до якої можуть прикладатися люди. Відтепер просити в Бога допомоги ліквідатори мають можливість перед власним святим оберегом.
В день вшанування ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС 14 грудня 2012 року на традиційному мітингу-реквіємі, біля пам'ятника жертвам Чорнобильської катастрофи відбулося представлення освяченої ікони «Чорнобильський Спас». Здійснив цей обряд Владика Варфоломій. Були присутні ліквідатори, представники влади, духівництва, члени громадських організацій, працівники структурних підрозділів МНС та прості городяни, які пам'ятають про страшну біду, яку приніс нам Чорнобиль, вдячні тим людям, які врятували світ [4, 3].
Виконуючи списки ікон, митець орієнтується на догмати Православної віри, Святого письма, іконописних взірців, супроводжується благословенням, молитвою і працею.
Олександр Ростиславович Лаворик, вважаю, є неперевершеним майстром своєї справи... Щоб стати справжнім іконописцем, не досить бути талановитим художником. Треба досконало знати Святе Письмо. Та найголовніше, треба бути людиною глибоко віруючою. Без справжньої віри в Бога не можна писати ікони. Це потрібно відчувати всім серцем, всією душею. І все це, безперечно, присутнє у пана Олександра, оскільки у створених ним образах проглядаються прекрасні і світлі вічні почуття — віра, надія, любов, частинка його душі, його самого.
1. Васильчук В. Сакральний означає священний / В. Васильчук // Рідний край [Гоща]. – 2011. – 17 груд. – с. 10.
2. Ісаєва Т. Волинський іконопис відроджується / Т. Ісаєва // Вісті Рівненщини. – 1993. – 3 груд. – с. 4.
3. Калько с. Унікальна ікона поповнила вівтар Свято-Покровського храму / с. Калько // Сім днів [Рівне]. – 1999. – 15 жовт. – с. 4.
4. Кардаш А. Ліквідаторам, потерпілим — святий оберіг / А. Кардаш // Рідний край [Гоща]. – 2012. – 22 груд. – с. 3.
5. Поліщук Я. Від писанки до ікони / Я. Поліщук // Сім днів [Рівне]. – 1993. – 6 груд. – с. 3.
6. Семенович О. Зустріч з іконою в процесі її творення / О. Семенович // Наукові записки / Рівнен. обл. краєзн. музей. –Рівне, 2012. – Вип. 10. – с. 196–200.
Олена СЕМЕНОВИЧ (Рівне)
Лаворик Олександр Ростиславович — художник-графік, іконописець. Народився 13 жовтня 1955 р. в с. Рясники Гощанського району Рівненської області в сім'ї вчителів. Перші уроки малювання отримав від батьків. Мати художника — Лаворик Наталія Филимонівна (1927-1994) — вишивальниця, живописець. У 1949 р. закінчила Рівненський вчительський інститут, з того ж року — викладач малювання Рясниківської школи, де вела гурток художньої вишивки. Малюнки та вишивки експонувалися на сільських та районних виставках майстрів народної творчості. Згодом захопилася іконописом та малюванням на еліпсних березових дощечках («Зимовий ліс», «Хата лісника», «Тече річка невеличка»). У 1977 р. відбулась персональна виставка Наталії Филимонівни у смт Гоща Рівненської області.
У 1970 р. Олександр Ростиславович закінчив Рясниківську восьмирічну школу, в 1972 р. — Рівненське міське професійно-технічне училище №38, у 1973 р. — Гощанську середню заочну школу. Протягом 1971-1973 рр. навчався на факультеті графіки Московського заочного університету мистецтв.
В період 1973-1975 рр. проходив службу в лавах радянської армії. Впродовж 1977-1979 рр. працював в Одесі по охороні музеїв західного і східного мистецтва та археології. У 1979 р. художник повертається на Рівненщину, де до 1990 р. працює співробітником Гощанського РВВС. Любов до малювання супроводжувала його увесь час. І, мабуть, тому в цей же період одночасно був викладачем художнього відділу в Гощанській державній школі мистецтв, завідуючим відділом образотворчого мистецтва.
Працюючи у міліції сержантом позавідомчої охорони райцентру Гоща, п. Олександр двічі у 1986 р. був у Чорнобилі як ліквідатор наслідків аварії. Перший раз — у травні 24 дні, вдруге поїхав у листопаді — на 13 днів. Здійснював відселення населення, охорону 30-кілометрової зони, дезактивацію будівель, чергування тощо.
Під впливом побаченого, пережитого художником була створена ціла серія робіт, присвячена цій страшній трагедії. Саме у цих поїздках він змальовував портрети ліквідаторів-львів'ян, рівнян, звертався до жанрових сюжетів («Покинуте гніздо», «Крик», «Мертвий цвіт яблуні»…). У фондах Рівненського обласного краєзнавчого музею (далі РОКМ) зберігається близько 50 робіт на дану тематику.
На період з 1980 по 2007 р. припадає розквіт його творчої діяльності, оскільки саме в цей час відбулося близько 45 виставок, в яких брав участь Олександр Лаворик, з них 25 — персональні. Він є учасником обласних, республіканських, всесоюзних, міжнародних виставок. Зокрема Всесоюзної виставки самодіяльного образотворчого мистецтва (1981 р., м. Москва), І республіканської виставки самодіяльної творчості працівників органів внутрішніх справ (1984 р., м. Київ), всесоюзних виставок самодіяльної творчості працівників органів внутрішніх справ (1985, 1989 рр., м. Москва), звітної виставки творів самодіяльного образотворчого, декоративно-прикладного мистецтва і фотографії Рівненщини «Мій край — моя Вітчизна» (1988 р., м. Київ), І Міжнародної виставки Всесоюзного об'єднання художників і майстрів декоративно-прикладного мистецтва МВС СРСР (1989 р., м. Прага), виставки з фондів РОКМ «Прийдімо поклонімося» (2000 р., м. Рівне), виставок «Золоте сузір'я» (2005 р., м. Рівне), «Подаруй музею картину» (2007 р., м. Сарни), «Де козак, там і слава, і воля» (2008 р., м. Луцьк).
Створив серії-цикли графічних робіт «Гощанські будні» (1980-1990 рр.), «Будні Гощанського РВВС» (1980-1990 рр.), «Село Нобель» (1984 р.), «Воїни-інтернаціоналісти Рівненщини» (1986 р.), «Портрети учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 р.» (1986 р.), «Вілійські роздуми» (1988 р.), «Тур'янська сторона» (1988 р.), «Відгомін козацької слави» (1989 р.), «Експонати хати-музею І. М. Гончара в малюнках» (1990 р.).
Понад 2000 творів О. Р. Лаворика зберігаються в Рівненському обласному краєзнавчому музеї (РОКМ), Музеї волинської ікони м. Луцьк, Національному музеї-заповіднику українського гончарства смт Опішні (Полтавська область), Обласному молодіжному культурно-просвітницькому центрі зі статусом музею М. Островського м. Шепетівка, приватних колекціях жителів Києва, громадян США, Чехії, ФРН, у зв'язку з чим він має (від 2006 р.) офіційний статус мецената. У співавторстві з А. М. Українець видав оригінальні методичні матеріали «Волинська писанка» (1992 р.).
Керівник творчої майстерні «Ікони Волині» (1997 р.). У 1999 р. здійснив наукову реконструкцію ікони «Богородиця Одигітрія» ХІІІ ст. з Успенської церкви с. Дорогобуж (зберігається у фондах РОКМ). Точна копія ікони була виконана на замовлення для Свято-Покровського кафедрального собору м. Рівне. 2 липня 2013 р. засвідчено факт мироточіння образу Пресвятої Богородиці Одигітрії, написаної О. Лавориком. Виконав список з ікони «Христос Пантократор з апостолами» XV ст. з церкви Пресвятої Трійці с. Річиця Зарічненського району Рівненської області (2000-2002 рр.). З благословення Архієпископа Рівненського і Острозького Варфоломія ікона хресним ходом була внесена у Свято-Покровський жіночий монастир смт Гоща Рівненської області. Виконав список з ікони «Пророк Ілля з житієм» (зберігається у музеї особистих колекцій М. Чуванова, м. Москва). Список подарований Рівненсько-Острозькою єпархією УПЦ для Свято-Іллінського чоловічого монастиря м. Одеса. Виконав список з ікони «Покрова Пресвятої Богородиці» XVст. з церкви Пресвятої Трійці с. Річиця Рівненської області (зберігається в РОКМ) для Свято-Покровського жіночого монастиря смт Гоща Рівненської області (2003-2009 рр.). Виконав список з чудотворної ікони «Пресвята Богородиця Одигітрія Заставницька» XVII ст. для Свято-Михайлівського храму смт Гоща Рівненської області (2009-2010 рр.). Написав ікону «Чорнобильський Спас» для церкви великомученика і цілителя Пантелеймона м. Рівне (2010-2012 рр.).
Лауреат ІІ Всесоюзного фестивалю народної творчості (м. Москва, 1987 р.), Премії ім. Г. Чубая Рівненського обласного об'єднання Всеукраїнського товариства «Просвіта» ім. Т. Шевченка (1992 р.). Почесний музейник Рівненського обласного краєзнавчого музею (2006 р.). Нагороджений знаком ВЦРПС «За досягнення у самодіяльному мистецтві» (1981 р.). Має почесні грамоти Рівненського обласного міжсоюзного будинку самодіяльної творчості (1985 р.), МВС СРСР (1989 р.), інші відзнаки.
Участь художника Олександра Лаворика у виставках:
1. Обласна виставка самодіяльної художньої творчості (м. Рівне).
2. Персональна виставка в кінотеатрі «Дружба» (смт Гоща, Рівненська обл.).
3. Персональна виставка в обласному управлінні внутрішніх справ (м. Рівне).
1. Персональна виставка в кінотеатрі «Дружба» (смт Гоща, Рівненська обл.).
2. Персональна виставка в обласному управлінні внутрішніх справ (м. Рівне).
3. Всесоюзна виставка самодіяльного образотворчого мистецтва (м. Москва).
1. Персональна виставка в радгоспі технікуму (смт Мирогоща, Дубенський район, Рівненська обл.).
2. Персональна виставка в обласному міжсоюзному будинку самодіяльної творчості (м. Рівне).
3. Обласна виставка самодіяльної творчості (м. Рівне).
1. Участь у першій республіканській виставці самодіяльної творчості працівників внутрішніх справ (м. Київ).
2. Персональна виставка в обласній бібліотеці (м. Рівне).
3. Персональна виставка в клубі філіалу інституту «Укрколгоспроект» (м. Рівне).
4. Персональна виставка в будинку культури радгоспу ім. ХХV з'їзду КПРС (с. Тучин, Гощанський район, Рівненська обл.).
5. Персональна виставка в клубі швейної фабрики (м. Рівне).
1. Участь у Всесоюзній виставці самодіяльної творчості працівників органів внутрішніх справ (м. Москва).
2. Обласна виставка самодіяльної художньої творчості (м. Рівне).
3. Персональна виставка в кінотеатрі «Дружба» (смт Гоща, Рівненської обл.).
1. Персональна виставка в Міністерстві внутрішніх справ УРСР (м. Київ).
2. Персональна виставка в Рівненському обласному краєзнавчому музеї (м. Рівне).
3. Персональна виставка в районному будинку культури (смт Гоща, Рівненська обл.).
4. Персональна виставка в обласному управлінні внутрішніх справ (м. Рівне).
1. Персональна виставка в музеї комсомольської слави (м. Рівне).
2. Персональна виставка-звіт в залі відділу мистецтв обласної наукової бібліотеки (м. Рівне).
3. Виставка Всесоюзної самодіяльної творчості працівників органів внутрішніх справ (м. Москва).
4. Перша міжнародна виставка Всесоюзного об'єднання художників і майстрів декоративно-прикладного мистецтва МВС СРСР (м. Прага, Чехія).
5. Виставка у Фонді потерпілих від землетрусів у Вірменії (м. Рівне).
1. Персональна виставка в музеї Миколи Островського (м. Шепетівка).
2. Персональна виставка в музеї-заповіднику «Козацькі Могили» (с. Пляшева, Радивилівський район, Рівненська обл.).
3. Персональна виставка « Відгомін козацької слави » (м. Луцьк).
4. Персональна виставка в центральному музеї МВД СРСР (м. Москва ).
5. Персональна виставка-звіт у виставковому залі Укрпрофради (м. Київ).
1. Персональна виставка в залі відділу мистецтв обласної наукової бібліотеки (м. Рівне).
1. Виставка творчої майстерні «Ікони Волині» в приміщенні Рівненського центру українського кіно (м. Рівне).
1. Виставка з фондів Рівненського обласного краєзнавчого музею «Прийдімо поклонімося…» (до 2000-ліття Різдва Христового) (м. Рівне).
1. Виставка «Відлуння Чорнобиля» до 15-ї річниці аварії на Чорнобильській АЕС у Рівненському обласному краєзнавчому музеї) (м. Рівне).
1. Виставка «Золоте сузір`я — 2005» у Рівненському обласному краєзнавчому музеї (м. Рівне).
1. Виставка «Рівненське Полісся, 20 років після Чорнобиля» у Рівненському обласному краєзнавчому музеї (м. Рівне).
2. Виставка «Музейний арсенал» у Рівненському обласному краєзнавчому музеї (м. Рівне).
3. Виставка «Меценатство — потреба духовна» у Рівненському обласному краєзнавчому музеї до 100-річчя з часу його заснування музею (м. Рівне).
1. Виставка «Подаруй музею картину» у Сарненському історико-етнографічному музеї (м. Сарни, Рівненська обл.).
1. Виставка «Де козак, там і слава, і воля» до 360-річчя від початку визвольної війни українського народу під проводом гетьмана Богдана Хмельницького у Волинському обласному краєзнавчому музеї (м. Луцьк).
2. Виставка «Де козак, там і слава, і воля» до 360-річчя від початку визвольної війни українського народу під проводом гетьмана Богдана Хмельницького у Музеї книги і друкарства (м. Острог, Рівненська обл.).
1. Виставка «Де козак, там і слава, і воля» до 360-річчя від початку визвольної війни українського народу під проводом гетьмана Богдана Хмельницького у Костопільському краєзнавчому музеї (смт Костопіль, Рівненська обл.).
2. Персональна виставка в Синівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів (с. Синів, Гощанський район, Рівненська обл.).
1. Виставка «Великодня веселка» у Рівненському обласному краєзнавчому музеї (м. Рівне).
2. Персональна виставка «Чорнобильська трагедія у творчості художника Олександра Лаворика» (графічні твори із циклу «Несу свій хрест через віки») на Міжнародному фестивалі пісні «Чорнобильські мотиви» (м. Дніпропетровськ).
1. Персональні виставки «Чорнобильська трагедія у творчості художника Олександра Лаворика», «Мій біль — Чорнобиль» у Рівненському обласному краєзнавчому музеї (м. Рівне).
2. Виставки «Під полиновою зорею», «Мій біль — Чорнобиль» у Сарненському історико-етнографічному музеї (м. Сарни, Рівненська обл.).
3. Учасник І-го міжнародного пленеру іконопису на Волині «Покровителі Польщі і України. Ікона як джерело та натхнення», 20-31 липня 2011 року, Центр інтеграції у Замлинні. Організатори: Генеральне консульство Республіки Польща в Луцьку, Волинська організація Національної спілки художників України, Львівська академія мистецтв (Україна). У рамках пленеру була організована виставка «Покровителі Польщі і України. Ікона як джерело та натхнення» у:
a) Центр інтеграції в Замлинні (Карітас Луцької дієцезії Римо-католицької церкви. 30 липня по 30 серпня с. Замлиння, Волинської обл.).
b) Любомльський краєзнавчий музей (3 вересня — 30 жовтня, м. Любомль, Волинська обл.).
c) Національний університет «Острозька академія» (3 листопада — 23 листопада, м. Острог, Рівненська обл.).
d) Виставковий зал Волинської організації національної спілки художників України (25 листопада — 18 грудня, м. Луцьк).
1. Виставка «Покровителі Польщі і України. Ікона як джерело та натхнення» (див. 2011 р.) у:
a) Державний історико-культурний заповідник (21 грудня 2011 р. — 11 січня 2012 р., м. Дубно, Рівненська обл.).
b) Сарненський історико-етнографічний музей (12 січня — 14 лютого, м. Сарни, Рівненська обл.).
c) Арт-ательє галерея (15 лютого — 22 квітня, м. Холм, Польща).
d) Виставковий зал Варшавської організації Польської спілки художників (26 квітня — 28 травня, м. Варшава, Польща).
e) Виставкова галерея (1 квітня — 30 вересня, м. Люблін, Польща).
2. Персональна виставка «Дзвони Чорнобиля» в Обласному літературно-меморіальному музеї ім. Острозького (6 червня — 20 липня, м. Шепетівка, Хмельницької обл.).
3. Персональна виставка «Дзвони Чорнобиля» у Корецькому районному історичному музеї (10 вересня — 10 жовтня, м. Корець, Рівненська обл.).
4. Персональна виставка «Відгомін козацької слави» у Національному історико-меморіальному заповіднику «Поле Берестецької битви» (1 жовтня — 30 листопада, с. Пляшева, Радивилівський район, Рівненська обл.).
5. Персональна виставка «Дзвони Чорнобиля» у Млинівському районному краєзнавчому музеї (11 грудня 2012 р. — 11 лютого 2013 р, смт Млинів, Рівненська обл.).
1. Персональна виставка «Відгомін козацької слави» у Культурно-археологічному центрі «Пересопниця», 20 лютого — 20 квітня (с. Пересопниця, Рівненський район, Рівненська обл.).
2. Персональна виставка «Дзвони Чорнобиля» у Національному історико-меморіальному заповіднику «Поле Берестецької битви», 12 квітня — 28 червня (с. Пляшева, Радивилівський район, Рівненська обл.).
3. Зустріч з учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 р., художником, іконописцем Олександром Лавориком у Рівненському обласному краєзнавчому музеї, 25 квітня (м. Рівне).
4. Виставка «Дорога до храму» до 1025-річчя Хрещення Київської Русі у Рівненському обласному краєзнавчому музеї, 25 липня — 7 жовтня (м. Рівне).
1. Персональна виставка до 35-річчя творчої діяльності в Обласній науковій універсальній бібліотеці (м. Рівне).