Євген Андрійович Разін
13 (25) жовтня 1898 ( 1898-10-25 )
с. Пакінічі Рославльского повіту Смоленської губернії
6 квітня 1964 ( 1964-04-06 ) (65 років)
Євген Андрійович Разін (до 1924 - Неклепаев, 13 (25) жовтня 1898, з. Пакінічі Рославльского повіту Смоленської губернії - 6 квітня 1964, Москва) - радянський військовий історик.
З 1917 - член РКП (б), учасник Громадянської війни, був командиром батальйону і комісаром стрілецького полку. У 1924 закінчив Військову Академію РККА, а в 1936 - Інститут червоної професури, з 1929 - на викладацькій роботі в різних військових навчальних закладах. Завідував кафедрою історії військового мистецтва Військовій Академії імені М. В. Фрунзе 1936-1942 і 1949-1957, до 1940 - доцент, потім - професор. Автор серії книг по військовому мистецтву з найдавніших часів до початку XX століття.
У 1939 році вийшли в світ два томи "Історії військового мистецтва", які відразу були оцінені дуже високо. Книга стала навчальним посібником з військової історії і досі вважається класикою історії військової справи. Однак з нею було пов'язано дуже багато неприємностей в житті автора. У 1940 році на особливій нараді викладачів військової історії в Москві було відзначено, що автор не показав, "що марксистсько-ленінське вчення не тільки розкриває справжні причини походження війни, але і вказує пролетаріату дійсний шлях знищення причин, що породжують війни" [1], а також він був звинувачений, що недостатньо показав роль В.І.Леніна та І.В.Сталіна у викритті "буржуазних теорій про сутність воєн" і що поставив полководців Червоної Армії в один ряд з дореволюційними.
Однак, така критика викликала опір керівництва армії. Одним з головних захисників Разіна став нарком оборони маршал Радянського Союзу С.К.Тимошенко, який сформував комісію на чолі з маршалом Б.М.Шапошниковим для вивчення книги "Історія військового мистецтва". До комісії увійшли історики та військові діячі. У підсумку праця Разіна був відредагований з урахуванням деяких зауважень, і в 1941 році була випущена друга редакція.
Під час війни полковник Разін служить у військово-історичному відділі Генерального штабу ЗС СРСР, а потім - начальником відділу використання досвіду війни в штабах 2-го Білоруського фронту і 4-ї гвардійської танкової дивізії. Неодноразово висловлював свої думки про недоліки організації бойових дій, за що в кінці війни був заарештований і репресований, перебував у таборах, піддавався тортурам. В 1947 був випущений після ознайомлення Сталіна з працями Разіна, на які Сталін залишив своєрідну "рецензію" в журналі " Більшовик ". (Інакше в кн. братів Жореса і Роя Медведєвих" Невідомий Сталін "(М., 2001): став у лютому 1946 р. об'єктом критики Сталіна, був заарештований, а потім у січні 1950 р. після того, як генсек проявив інтерес до його книзі, звільнений і поновлений на роботі в Академії імені Фрунзе [2].) У 1949 році відновлений в Академії, незабаром отримав військове звання генерал-майор. Був відомий як видатний педагог, здатний зацікавити величезну аудиторію. У 1955-1961 був перевиданий двотомник "Історії військового мистецтва" і виданий третій том.
З 1957 року у відставці. Помер в 1964 році. Нагороджений орденом Леніна, двома орденами Червоного Прапора, Орденом Вітчизняної війни I ступеня, орденом "Знак Пошани" та багатьма іншими медалями та нагородами.
Разін Е. А. Історія військового мистецтва XXXI в. до н. е.. - VI ст. н. е.. - СПб. : ТОВ "Видавництво Полігон", 1999. - 560 с. - ISBN 5-89173-039-1 (Перше видання - М ., "Воениздат", 1955.)
Разін Е. А. Історія військового мистецтва VI-XVI ст. - СПб. : ТОВ "Видавництво Полігон", 1999. - 656 с. - ISBN 5-89173-040-5
Разін Е. А. Історія військового мистецтва XVI-XVII ст. - СПб. : ТОВ "Видавництво Полігон", 1999. - 736 с. - ISBN 5-89173-041-3