ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
ГРАЧЕВСЬКА Таміла Олександрівна
УДК 930.477(092: Феденко)
ГРОМАДСЬКО – ПОЛІТИЧНА, НАУКОВА ТА ІСТОРИКО – ЛІТЕРАТУРНА ДІЯЛЬНІСТЬ П.В.ФЕДЕНКА (1893 – 1981 рр.)
07.00.01 – історія України
Автореферат
дисертації на здобуття наукового ступеня
кандидата історичних наук
Дніпропетровськ – 2007
Дисертацією є рукопис
Робота виконана на кафедрі російської історії Дніпропетровського національного університету, Міністерство освіти і науки України
Науковий керівник: доктор історичних наук, професор
Голуб Анатолій Іванович
Дніпропетровський національний університет,
професор кафедри російської історії
Офіційні опоненти: доктор історичних наук, професор
Вєтров Радій Іванович
Дніпродзержинський державний технічний університет,
професор кафедри історії України, українознавства
і правознавства
кандидат історичних наук, доцент
Висоцький Олександр Юрійович
Національна металургійна академія України,
доцент кафедри історії, документознавства
та інформативної діяльності
Провідна установа: Інститут історії України НАН України
Захист відбудеться “30” травня 2007 р. о 13.00 годині на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 08.051.14 у Дніпропетровському національному університеті за адресою: 49027, м. Дніпропетровськ, пл. Т. Шевченка, 1, Палац студентів, ауд.30.
З дисертацією можна ознайомитись у науковій бібліотеці Дніпропетровського національного університету за адресою: 49050, м. Дніпропетровськ, вул. Казакова, 8.
Автореферат розісланий 26квітня 2007 р.
Вчений секретар
спеціалізованої вченої ради
кандидат історичних наук, доцент Кривий І. О.
ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ
Актуальність теми. Панас Васильович Феденко (1893 – 1981) – діяч української соціал–демократії, історик, публіцист, журналіст, письменник, залишається, на жаль, відомою постаттю лише для обмеженого кола дослідників.
Безперечно, що історія української соціал – демократії, передусім діяльність Української соціал–демократичної робітничої партії (УСДРП), яскравим представником якої і був П.Феденко, значною мірою вже знайшла своє відображення в багатьох дослідженнях, адже ця проблема, окрім наукового інтересу, викликає зацікавлення й у широкої громадськості, бо ж соціалістичні ідеали і гасла залишаються й дотепер надзвичайно популярними, активно використовуються різними політичними силами, хоча для більшості з них, вони є лише гарною нагодою отримати підтримку електорату у передвиборчому марафоні Голуб А. “Передусім бути українцями”(Міжнародна діяльність української соціал – демократичної робітничої партії у першій половині XX ст.). – Дніпропетровськ: Оксамит – Текст, 2003. – 352 с.; Гошовська В. Становлення української соціал – демократичної думки кінця XIX –початку XX століття. Проблема світогляду, національних особливостей, теоретичного осмислення на сторінках преси. – Харків: Основа, 1997. – 422 с.. Слід відзначити, що в цих наукових студіях надзвичайно мало місця відведено висвітленню внеску у розвиток соціал–демократичної доктрини на українських теренах окремих її носіїв та популяризаторів. Виключенням, певно, можуть слугувати постаті С.Петлюри та В.Винниченка, найбільш одіозних та суперечливих фігур українського соціал – демократичного руху. Втім, на наш погляд, існує необхідність досліджувати діяльність й менш знаних діячів УСДРП, до яких належить П.Феденко, і які також багато зробили для поглибленої розробки та поширення соціал–демократичних ідей. Саме П. Феденко впродовж кількох десятків років пліч–о–пліч з І. Мазепою та іншими лідерами партії, активно репрезентував українську соціал–демократію на міжнародних соціалістичних форумах, був автором багатьох документів УСДРП, займаючись, окрім практичної роботи, на теоретичному рівні аналізом та осмисленням надбань світової та української соціалістичної думки. Такий підхід, безперечно, сприятиме реконструкції загальної картини розвитку соціал–демократичного руху XX століття, в якому українська складова мала чималу вагу.