Сучасне суспільство перебуває в ситуації глобальної кризи та надзвичайно високих темпів трансформації всіх своїх структур. Залежна поведінка сьогодні є проблемою значної кількості населення розвинених країн. В Україні кожна третя особа має досвід вживання наркотиків, важкі наркотики вживають близько 500 тис. чоловік, а число наркозалежних з кожним роком тільки збільшується на 5-10%.Причому, вік наркозалежних стабільно знижується, найбільший відсоток залежних потрапляє в проміжок від 14 до 25 років. Середній вік залежних від ПАР знижується, за рахунок підвищення доступності нових синтетичних (або дизайнерських) наркотиків, які призводять до залежності практично з першого вживання, що змушує лікарів-наркологів, неврологів і психотерапевтів, які працюють з залежними «бити на сполох».
Реальну поширеність хімічно залежних оцінити досить важко, так як значна частина хворих не звертається до медичних установ і лікуються приватно. Також болючою проблемою є те, що в більшості регіонів України через відсутність державного фінансування не забезпечено лікування хімічно залежних хворих. Змусити хімічно залежну людину виконати якісь дії спрямовані на повну відмову від вживання – вкрай складно, вони часто заперечують сам факт існування проблеми. Одна з основних проблем, яка потребує вирішення, це створення у залежних необхідної мотивації для звернення до лікаря, для подальшого ефективного лікування. На сьогоднішній день єдиний спосіб протистояти наркоманії – гнучка, комплексна система профілактики поширення залежної поведінки від ПАР та соціальна реабілітація з обов’язковим психотерапевтичним супроводом людей, що вживали наркотики.
Алкоголізація та наркотизація, шляхом штучної зміни свого психічного стану і викликають ейфорію, за допомогою прийому психоактивних засобів і вважаються універсальними засобами відходу від дійсності. В даний час в міжнародних класифікаціях за рекомендацією ВООЗ для позначення цієї групи сполуки використовують термін «психоактивні речовини» (ПАР). Це поняття включає в себе продукти різного хімічної будови і фармакологічної дії, що викликають патологічне пристрасть і синдром залежності. До ПАР відносять різні групи наркотиків (рослинного або синтетичного походження), етиловий спирт, а також лікарські препарати і засоби побутової хімії, які використовуються для досягнення ейфорії.
Наркозалежна особа – це пацієнт, який страждає на хронічне захворювання, при цьому, хімічна залежність не є наслідком будь-якої іншої хвороби але може бути причиною інших хвороб. Хімічна залежність включає в себе комбінацію психічних, неврологічних і соматичних розладів. Ознаки цього симптомокомплексу залежать від виду та дози прийнятого ПАР, від швидкості його всмоктування в шлунково-кишковому тракті, попадання в кров’яне русло, чутливості організму до ПАР, біологічних і психологічних особливостей людини.
Хімічна залежність, прогресуюче захворювання, що зачіпає і руйнує всі сфери людського життя – тіло, психіку, душу і соціальне життя людини. Ступінь захворювання визначається рівнем руйнувань у даних сферах, а якість одужання визначається рівнем відновлення цих сфер. Як і будь-яке хронічне захворювання його неможливо вилікувати, але можна призупинити в розвитку.
Лікування наркоманії, токсикоманії та алкоголізму проводять за однаковою схемою, добровільно, за винятком тих випадків коли хворий знаходиться у критичному стані. Слід враховувати, що хворі на наркоманію нерідко провокують конфлікт через тяжкості синдрому відміни або для того, що вийти з програми лікування. Медичному персоналу завжди доводиться балансувати між жорсткістю і піддатливістю.
Лікування має бути комплексним. Схема лікування хімічних залежностей складається з наступних етапів. На першій стадії процесу лікування пацієнту проводиться детоксикація. На другому етапі проводять медикаментозну терапію: усувають біль і втому, зміцнюють нервову систему. На заключній стадії лікування розробляється індивідуальна схема лікування, якщо потрібно хворим пропонується спеціалізована психіатрична допомога та фармтерапія, але особливе положення займає психотерапія. Сучасні науково-обґрунтовані підходи лікування включають програму «12 кроків», когнітивно-поведінкову терапію, терапію підвищення мотивації, екзистенціальну психотерапію, гештальт-терапію, управління кризовими станами, сімейну та мультисистемну психотерапія. Гарні результати у роботі з залежними спостерігаються після 20 психотерапевтичної сесії.
У лікуванні залежних форм виділяють два види психотерапії. Індивідуальну, спрямовану на усвідомлення і прийняття пацієнтом своєї залежності і формування бажання почати видужувати. Особлива увага приділяється основним передумовам щодо розвитку залежного способу життя, тотальна її спустошеність, безцільність і безглуздість. Також в психотерапії залежних на ваш погляд важливі такі теми, як зниження волі, туга в повсякденному житті, відчуття несвободи, надмірна орієнтація на індивідуалізацію та самоактуалізацію, нав’язливі стани, безрадісність, дитячі образи.
Мета групової терапії – створення оточення, досить безпечного для того, щоб люди могли поділитися своїми історіями і почати діалог один з одним про своє життя. Групова динаміка дозволяє учасникам використовувати не тільки свій досвід, а й досвід інших, для розширення огляду, формування та напрацювання власних навичок здорового способу життя, для реалізації і формування більш надійних терапевтичних установок, використання механізмів груповий індукції. Цей процес дозволяє людині побачити захворювання в іншому, що спочатку набагато легше, ніж побачити захворювання в собі.