

загрузка...

загрузка...
Структура і функції соціології права
Соціологія права, без сумніву, - це міждисциплінарна галузь наукового знання, що виникла і розвивається на стику соціології та правознавства. Це означає, що немає місця соціології права ні там, де норми права і правовідносини досліджуються поза зв'язком із соціумом, ні там, де соціальні явища і процеси не опосередковують правом.
Соціологія права неоднорідна і має досить складну внутрішню структуру, пов'язану в першу чергу з системою самого права. Наприклад, йдеться про соціології державного (конституційного), кримінального, цивільного, сімейного, адміністративного й іншого права. Не всі галузі соціології права отримали однакову розробку в нас і в світі в цілому. Саме глибоко і широко розроблені проблеми соціології кримінального, сімейного та деяких інших галузей права.
Звертаючись до внутрішньої структурі соціології права як системі наукового знання, можна виділити в ній такі розділи:
- Загальні теоретичні та методологічні питання;
- Спеціальні проблеми і конкретні соціально-правові дослідження;
- Методика і техніка соціально-правових досліджень.
Ж. Карбоньє відзначає також диференціацію соціології права за виконавцями правових ролей, особливо щодо двох таких виконавців, як законодавець і суддя.
Соціологія права містить не тільки власне теоретичну частину (набір проблем, які становлять її теоретичну основу), але і складний комплекс методів і процедур проведення соціологічних досліджень в праві.Предметом соціально-правових досліджень є суспільні відносини, які складаються як при формуванні правових актів, тобто при підготовці перекладу соціальних відносин на мову юридичних норм, так і в кінцевому пункті - при перекладі, реалізації правових розпоряджень в соціальну поведінку особи і соціальних утворень.
Всебічне і цілісне вивчення тієї або іншої соціально-правової проблеми допускає спеціально розроблену щодо цієї проблеми методику і техніку збору, обробки та обгрунтування емпіричного матеріалу. Важливість цього етапу в соціально-правових дослідженнях відображає виділення підрозділу емпіричної соціології права, предметом якої є фактична поведінка людей у сфері дії права. До методів збору емпіричних даних належать: метод спостережень, метод вивчення документів, метод опитування. Використання цих методів забезпечує фіксацію соціально-правових фактів, які є базовим матеріалом для наступних узагальнень, для синтезу теоретичного знання.
Конкретні соціологічні дослідження в праві націлені на вивчення як соціальної обумовленості, так і соціальної дії, ефективності права і його інститутів, розкриття впливу права на суспільні відносини, на практику зворотного впливу соціальних чинників на право. Саме така формула предмета соціології права є оптимальною і відображає те спільне, що зближає юристів і соціологів.
Соціологія права, будучи науковою дисципліною, виконує пізнавальну і практичну функції. Пізнавальна функція забезпечує приріст нового знання про досліджуваний об'єкт і дістає своє вираження в його теорії. Науково-теоретичне знання має бути концептуально обґрунтованим; дані, якими оперує наука, отримані методично надійними способами, а теоретичні положення повинні бути перевірені. Однак соціологія права не є сферою лише чистого наукового знання. Вона також має практичне (прикладне) значення: орієнтується на розробку практичних рекомендацій, соціальних технологій для вирішення реальних проблем в соціально-правовій сфері.
Крім названих вище, в літературі частіше за інших виділяють такі загальнонаукові функції: світоглядну, методологічну, комунікативну, прогностичну тощо.
Пізнавальна функція соціології права це, з одного боку, сукупність накопичених нею на певний момент знань, з іншого, ця сукупність знань завжди відкрита для нового знання. Соціологія права допускає можливість і потреба критичного ставлення до цих знань.
Наукове знання має задовольняти критерії ймовірності. Деякі положення соціології та її галузей, в тому числі і соціологія права, звичайній людині видаються самоочевидними, тобто такими, що не потребують проведення спеціальних досліджень для їх опису та пояснення. Але те, що раніше можна було лише припускати, завдяки отриманим даними стає відомим з певним ступенем імовірності. З іншого боку, пізнавальна функція соціології права полягає в тому, що інформація, теоретичні узагальнення повинні бути важливі не тільки для дослідників, а й для широкого загалу. До того ж наукові знання, які накопичуються в соціології права, повинні бути оригінальними і новими порівняно з іншими галузями наукового знання.
Оригінальність досліджень соціології права грунтується на тому, що правова реальність, яку покликана вивчати ця наукова галузь, відмінна від правової реальності юриспруденції. На думку Ж.. Карбонье, завдання соціології права - показати, що відбувається в сфері права в реальному житті. Наприклад, розгляд поведінки індивідів лише з точки зору відповідності чи невідповідності правовим нормам недостатній для соціології права; поведінка особистості в соціології вивчається в значно ширшому соціально-культурному контексті, ніж обумовлені відхилення в поведінці, якщо вони проявилися як девіантні, предкрімінальной, деліквентною (злочинні) тощо, тобто ті, що мають або можуть мати юридичне, в тому числі значення кримінологи.
Завершуючи аналіз пізнавальної функції соціології права, звернемо увагу на одну оригінальну ідею Ж. Карбонье. Французький вчений виділяє критичну функцію соціології права ( «дзеркало, що відображає») щодо «догматичного права». У минулому таку функцію, на його погляд, виконувало римське право, пізніше - природне право, в ближче нам часу - порівняльне право, а в соціалістичних країнах - марксизм. Можна погодитися, що соціологія права виконує критичну функцію щодо правознавства, але, по-перше, будь-яка наука самокритична. По-друге, соціологію права не можна розглядати як єдиного «критика» правової науки.
По-третє, соціологія права сама не може успішно розвиватися поза критикою - внутрішньої і зовнішньої. Справжній зміст критичної функції соціології права полягає в тому, щоб спільними зусиллями різних наукових напрямків збільшувати потенціал правових і соціально-правових досліджень і їх практичну віддачу.
Для соціології значною мірою характерне її практичне призначення. Інакше їй загрожує схоластична теоретизації, відрив від життєвих соціально-правових реалій і застій.
Можливості вітчизняної соціологічної науки використовуються в законотворчості. Зокрема, соціологія права допомагає визначити ті сфери відносин в суспільстві, які вимагають правового регулювання, «супроводжують» законодавчий процес і вивчають ефективність дії тих чи інших законодавчих актів.
загрузка...