Б. звернувся до другої державної нотаріальної контори
м. Горлівки з заявою про посвідчення договору дарування належної
йому автомашини "Москвич-402" його дочці Ф. Нотаріус відмовив у
посвідченні договору дарування з мотивів, що Б. під виглядом
договору дарування фактично продає автомашину. Вважаючи дії
нотаріуса неправильними, Б. оскаржив їх до народного суду.Рішенням народного суду Микитівського району м. Горлівки від
8 липня 1970 р. у задоволенні скарги відмовлено. Судова колегія
Донецького обласного суду ухвалою від 3 серпня 1970 р. рішення
залишила без зміни. Постановою президії Донецького обласного суду
від 29 квітня 1971 р. протест заступника Голови Верховного Суду
УРСР залишено без задоволення.У протесті заступника Голови Верховного Суду ставилося
питання про скасування зазначених судових рішень та направлення
справи на новий розгляд. Протест підлягав задоволенню з таких
підстав.Відмовляючи Б. в задоволенні скарги, народний суд посилався
на те, що автомашину йому подарував чоловік його сестри, який мав
своїх дітей і міг подарувати машину їм. Одержавши автомашину, Б.
зразу ж передав її в користування зятю, хоча сам може керувати
нею. Ці обставини, як вважав суд, свідчать про те, що Б.,
оформлюючи договір дарування, фактично продав автомашину своїй
дочці.З цього ж виходила і судова колегія та президія обласного
суду, залишаючи рішення народного суду без зміни. Проте з таким
висновком погодитися не можна.Згідно з ст. 86 Цивільного кодексу ( 1540-06 ) власникові
належать права володіння, користування і розпорядження майном у
межах, встановлених законом. Відповідно до цього ж закону, власник
вправі подарувати належне йому майно, в тому числі й автомашину.
Чинним законодавством не передбачено, щоб при посвідченні договору
дарування сторони представляли нотаріусу докази про безоплатність
такого договору.У відповідності з ст. 243 Цивільного кодексу ( 1540-06 ) за
договором дарування одна сторона передає безоплатно іншій стороні
майно у власність. Отже, саме укладення договору дарування є
доказом безоплатного відчуження майна.Б. твердив, що, даруючи автомашину своїй дочці, він не мав
наміру одержати будь-які гроші, оскільки матеріально забезпечений.
Сам же він людина похилого віку, керувати автомашиною не може і
нею не користується. Даних про те, що Б. мав намір під виглядом
договору дарування продати автомашину своїй дочці, в справі також
немає.Та ж обставина, що Б. не представив доказів, що за станом
здоров'я не може керувати автомашиною і що машина була подарована
йому чоловіком сестри, який міг її подарувати своїм дітям, сама по
собі не є підставою для відмовлення в посвідченні договору
дарування.Виходячи з наведеного, судова колегія Верховного Суду УРСР
протест заступника Голови Верховного Суду задовольнила, рішення
народного суду Микитівського району м. Горлівки, ухвалу судової
колегії Донецького обласного суду скасувала, а справу направила в
народний суд для нового розгляду в іншому складі суддів.
Власникові належать права володіння, користування і розпорядження майном у межах, встановлених законом
Власникові належать права володіння, користування і розпорядження майном у межах, встановлених законом
Определение Верховного суда Украины; Выдержка от 23.06.1971
Документ n0005700-71, текущая редакция — Принятие от 23.06.1971