ГРЕЙ ДЕР – івано-франківський гурт з шаленою харизмою, що грає якісний панк зі щедрими дозами Гранджу і не лише. Він був створений на початку 2012 року, але остаточний склад гурту сформувався під час запису першого дебютного альбому. ГРЕЙ ДЕР складається з 4 учасників. У жовтні 2015 року гурт презентував свій дебютний альбом «Розмови по темі», а сингли «Параноя» та «Все чудово», приносять їм першу популярність. Сьогодні команда активно виступає на різноманітних концертах та фестивалях і розпочали роботу над наступним альбомом.
Стиль музики – панк-рок, з дозами Гранджу
Дебютний альбом – «Розмови по темі». Робота над альбом тривала 11 місяців. Сюди увійшло 12 треків: 11 з яких – композиції, а 12 – інтро. Зокрема: «Навколо мене», «Війна», «Розмови по темі», «Я не буду», «Все чудово» та «Параноя», яка стала одним із найбільших хітів гурту.
Учасники: Леонід Верестун, Юра Герега, Іван Савчук, Тарас Козак
Леонід Верестун – вокаліст, ритм-гітарист гурту ГРЕЙ ДЕР. Родом з Львівщини. Музикою почав займатися ще у школі, де грав у різноманітних гуртах. Вже у 2008 році хлопець написав кілька власних пісень, які у виконанні ГРЕЙ ДЕРа набули популярності. За освітою Леонід є вчителем географії, однак зараз працює кухарем у громадському ресторані Urbam Space 100. Творчість для юнака – це все і проявляє він її не лише у кулінарії, але й у музиці.
Юра Герега – бек-вокаліст, соло-гітарист гурту ГРЕЙ ДЕР. Музикою займається з 7 класу, коли пішов до музичної школи у клас скрипки, а вже у 16 взяв до рук гітару. «Перше що вдалось зіграти, як сьогодні пам’ятаю, – вступний перебір пісні 3doors down – «Be Like That», – зізнається музикант. Раніше хлопець власноруч пробував зібрати свою банду музикантів, але ніяк не вдавалося цього зробити. У склад, тоді вже існуючого, ГРЕЙ ДЕРа Юра увійшов взимку 2015 року. За освітою хлопець – медик. Закінчив ІФНМУ за спеціальністю стоматологія. Проте, саме музика є улюбленою справою Юри, думками про яку, як він зізнається сміючись, у нього зайнята голова відсотків так на 80%.
Іван Савчук – барабанщик групи ГРЕЙ ДЕР. Веселий, позитивний хлопець, який живе сьогоднішнім днем. Студент, починаючий лікар. Мріє з другом об’їздити всю Європу та проводити кожен свій день як останній. Хоча за освітою хлопець стоматолог, але музикою займається з 15 років. Раніше, у декількох проектах, Іван грав хеві треш метал на гітарі, але вже близько півтора року він є учасником гурту ГРЕЙ ДЕР, у якому грає на ударних. Іван переконаний, якщо в людини з’являється можливість вести незвичайне життя, вона не має права від нього відмовитися. «Творчість для мене це спокій та спосіб відволіктися від буденного життя та всіх проблем. І просто музика – це мій своєрідний наркотик», – ділиться музикант
Тарас Козак – бас-гітарист групи ГРЕЙ ДЕР. Хоча з дитинства хлопець і не цікавився музичними інструментами, а заняття з гри на фортепіано ще в семирічному віці відбили в нього бажання до гри, вже в 2014 році до рук Тараса потрапила гітара і, мабуть, не випадково. «Спершу я купив класичну гітару, на якій націлено вчився грати рік, після чого спробував зіграти на бас-гітарі і хоча мені категорично не сподобався інструмент, але мені сподобалась атмосфера: коли разом грають всі інструменти і ти чуєш, що це вже реально схоже на пісню», – зізнається музикант. Від зими 2015 Тарас почав грати на бас-гітарі, а вже літом 2015 юнак приєднався до сучасно складу гурту “ГРЕЙ ДЕР”, де в ході гри і музичного розвитку зміг по-справжньому полюбити свій інструмент. Тож тепер із задоволенням грає як у групі, так і для власного задоволення у вільний час. Зараз хлопець навчається в ІФНТУНГ за спеціальністю нафтогазова справа. Однак, музикант переконаний, що у житті дуже потрібний рух, а саме не боятись пробувати, щось нове, тому, що з нічого ніколи не вийде те, що ти хочеш і саме тому важливо не сидіти на місці.
Проте, краще за самих учасників ГРЕЙ ДЕР про них ніхто не зможе розповісти. Станіславське ТБ поспілкувалося з вокалістом ГРЕЙ ДЕРа Леонідом Верестуном та бас-гітаристом групи Тарасом Козаком.
Чому ви вирішили назвати групу саме «ГРЕЙ ДЕР»?
Леонід: Правду кажучи, ми не знали як назвати групу. І коли нам запропонували виступити на одному з концертів у Яремчі, ми придумали назву в останній момент. Був сніг. Зима. Грудень. Їхав грейдер і розчищав дорогу. От нам і спало на думку так назвати групу. Спершу хотіли написати назву англійськими буквами, але як виявилося такий гурт вже існує. Тому ми вирішили, щоб не перейменовувати по декілька разів, розділити слово на два: Грей, тобто сірий і Дер як дієслово. Хто там сірий і хто кого дер, то вже нехай кожен сам собі придумує, але за офіційною версією це просто наша назва як ім’я і прізвище.
Розкажіть більше про свій стиль музики? З чого, власне, починали?
Леонід: Спершу ми пробували виконувати кавери, але зрозумівши, що це не наше і вони не будуть якісними почали виконувати декілька моїх старих пісень. Це були 4 моїх пісні: «Параноя», «Я не буду», «Все чудово» та «Завтра», яку з часом перестали грати, а також ми виконували пісню «Навколо мене», яку придумав Вітя Кузнєцов і яка стала для мене настільки рідною і своєю, що кожен концерт починаємо саме з неї. Зараз ми граємо те, що виходить. Нам більше подобається слово «рок», адже тут можна розвернутися від і до: якась пісня буде трошки важка, якась трошки легша, якась романтична, а інша рок-н-рольна, панковіша, метальовіша, подекуди можна вставити елементи речитативу, десь крикнути. Але разом воно все комбінується. От їде грейдер і все згрібає.
Що для вас поняття творчість? Наскільки серйозно ви ставитеся до того, чим займаєтеся?
Тарас: Для мене творчість – це перш за все хобі, а не робота чи якесь конкретне завдання. Музика – це моє улюблене заняття, те, що мені справді подобається. Я не напрягаюся над тим, що мені треба щось придумати, це не завдання з універу, яке треба зробити в таких то термінах, це «як маслом по душі». Ти робиш свою улюблену справу і це подобається, особливо концерти, адже це така оригінальна штука. Період, коли ти відчуваєш себе на сцені вільним. Звісно, я серйозно ставлюся до того, чим займаюся. У мене є група, яку я не можу підводити, мені потрібно працювати над собою, над своєю грою, вносити пропозиції, зміни, зауваження в групу, але загалом, я розцінюю це як хобі.
В перші рази, без сумніву, виходити на сцену було справді страшно. Я постійно задумувався над партіями, над грою. А коли ти вже відчуваєш впевненість, це дуже круто. У тебе драйвовий настрій і тобі хочеться усіх запалити і ти просто відриваєшся. Зараз, я більше задумуюся над тим, як нам зірвати цю стіну, бар’єр між групою та людьми, адже це дуже важливо. Коли ти граєш ти маєш спілкуватися з ними, дати людям відчути їхню важливість, що вони надихають нас, а ми їх. Люди повинні відчувати, що вони прийшли і ми раді їх бачити.
Розкажіть більше про свій дебютний альбом?
Леонід: В наш альбом «Розмови по темі» увійшли 12 треків, з яких 11 – композиції, а 12 – інтро. Ці 11 пісень, власне, писалися від 2009 до 2014 року. Проте, сам альбом вдалося повністю записати вже коли сформувався сучасний склад гурту. Величезний респект Юрі, який своєю другою гітарою зміг натворити ті речі, яких реально не вистачало нашій музиці. Він все, що можна було доповнити, може навіть більше, доповнив, зробив, можна сказати, стрибок вище голови. Той момент, коли ми видавали альбом, нам здавалося, що це саме те, чого ми хочемо, а сьогодні іноді слухаєш і думаєш, що б можна було змінити.
Найбільшої популярності у нашій творчості спершу набула пісня «Я не буду», яку, як нам відомо, навіть пластуни виконують у таборах. Не хочеться бути людьми однієї пісні, але якийсь час нас справді впізнавали виключно по ній. А з виходом альбому найбільш популярними стали «Параноя» та «Все чудово». Всі пісні по тематиці досить різні, але кожна з них має свою тему. Є різні теми, але на кожну з них ми хочемо з вами поговорити.
Пісні різні, а наскільки різні ви між собою?
Леонід: Можливо ми й були різними рік тому, але зараз ми стали настільки спорідненими душами. Єдине, що нас розрізняє це пунктуальність і період за який кожного з нас можна вивести з себе (сміється – ред.).
Чи плануєте зняти перший кліп?
Леонід: Так, але це буде кліп на нову пісню, яка не потрапила в альбом. До нас зараз прийшла муза і завдяки їй назбиралося дуже багато нового матеріалу. Саме на одну з цих пісень ми й за знімемо кліп.
От про музу. Звідки черпаєте натхнення?
Леонід: Особисто я набираюся натхнення від гри з цими трьома чудовими хлопцями. Раніше в гурті завжди були якісь зміни, хтось був незадоволений, хотів грати щось інше, а тепер я реально відчуваю, що знайшов команду, з якою я на одній хвилі, з якою я хочу щось творити.
Кілька слів про творчу атмосферу: як працюєте над новими піснями, хто пише тексти, як створюєте музику?
Тарас: Під час репетицій і перегравань наших пісень бувають моменти, коли нам хочеться зіграти те, що нам подобається, пофантазувати. Ми експериментуємо, обговорюємо нашу музику, з’являються тексти. А взагалі якщо говорити про атмосферу, то у нас весело. Про наші репетиції можна писати пісні і то не одну (сміється – ред.). Ми дуріємо, займаємося ділом, але результат без сумніву є. З нас чотирьох тексти пише Леонід. Звісно спершу з’являється музика, акорди, основний мотив, який ми починаємо розвивати, а тоді починають йти «крилаті фрази».
А як у гурту «ГРЕЙ ДЕР» з поїздками в інші міста? Вас кличуть зараз кудись?
Ми брали участь у різноманітних фестивалях та батлах. Так, наприклад, у Тернополі ми взяли участь в “Koza Music Battle 2015″, а нещодавно виступили на етнофестивалі «Березів Бандер Фест», “Трикутник” та на мистецькому фестивалі “АртЕфект” в Івано-Франківську. До речі, виступ у Жидачеві нам, мабуть, запам’ятався найбільше. На концерті зібралося стільки людей, що не завжди таку кількість можна побачити на франківських концертах. А в найближчих планах у нас виступ 6-7 серпня на фестивалі культур “Global Village” у Івано-Франківську та на «Drive for life fest» у Коломиї, правда сюди можна потрапити виключно через голосування, сподіваюся, що нам пощастить, але якщо й не потрапимо туди, то сильно не засмучуватимемося. А вже з осені ми плануємо завітати і до інших міст України.
Якщо ж говорити виключно про музику, чи бачите ви її розвиток зараз?
Леонід: Мені дуже сумно, за той весь стан в якому зараз перебуває музика і за ставлення до музикантів. Люди хочуть те, що вони собі придумали і більше їх нічого не цікавить. Якщо ти намагаєшся пробитися з чимось суто своїм, а не з тим, що від тебе просять, то мусиш або комусь заплатити, або пройти безліч конкурсів і голосувань, щоб тебе хтось побачив і почув. Це, як на мене, дуже принижує честь тих музикантів, які повинні розсилати спам в соцмережах, комусь щось доводити, або платити шалені гроші, щоб їх показали на телебаченні чи прокрутили пісню на радіо. Коли вони вкладають в ту пісню всю свою енергетику, а їм кажуть, це не формат, тут затяжко, дайте попсовіші барабани, зробіть легшим звучання гітари і коли вона звучатиме попсовіше, то ми її дамо. Ця вся комерція мене дуже напрягає і я сподіваюся, що ми ніколи такими не станемо. Я закликаю усіх, щоб вилізали з барлогу трясли своїми п’ятими точками і переходили до живого формату і не шкодували коштів за квиток на концерт.
І на завершення кілька щирих слів для читачів Станіславського ТБ:
Леонід: Миру всім, любові, доброти. Слухайте українську музику, шукайте в ній щось нове, а не слідуйте за тим, що нам нав’язує мейнстрім.
Тарас: Нехай музика не залишається для вас лише в рамках прослуховування. Відчувайте її, проживайте, діліться нею і нехай через багато років прослухавши такі знайомі мелодії, мотиви, Вам буде, що згадати.