Початок заняття - це настрій на творчість. Завдання цього етапу - підготовка учасників до спонтанної художньої діяльності і внутрішньогрупової комунікації. Тут використовуються ігри, рухові і танцювальні вправи, нескладні образотворчі прийоми. Наприклад, різні варіанти техніки "каракулі", техніка «закритих очей», «автографи», «естафета ліній». При виконанні цих вправ відбувається зниження контролю з боку свідомості і настає релаксація.
Другий етап. Актуалізація візуальних, аудіальний, кінестетичних відчуттів.
Тут також можна використовувати малюнок у поєднанні з елементами музичної і танцювальної терапії.
Таким чином, людина невербальною мовою повідомляє про свої проблеми і почуттях, вчиться розуміти і аналізувати свої емоції. Продукт образотворчого творчості сублімує руйнівні, агресивні тенденції автора і попереджає тим самим їх безпосередній прояв у вчинках.
Даний етап заняття розташовує до непрямої діагностиці. Так, деякі додаткові відомості про автора можна отримати при інтерпретації малюнків відповідно до усталених критеріями відомих проективних методик. Однак слід уникати прямолінійних аналогій і поспішних висновків.
Третій етап. Індивідуальна образотворча робота (розробка теми). Цей етап заняття припускає індивідуальну творчість для дослідження власних почуттів, проблем і переживань. Всі види підсвідомих процесів, в тому числі страхи, сновидіння, внутрішні конфлікти, ран-
ня дитячі спогади , відображаються в образотворчій продукції при спонтанному творчості.
Даний етап заняття розташовує до непрямої діагностиці. Деякі додаткові відомості про автора можна отримати при інтерпретації малюнків відповідно до валідними критеріями відомих проективних методик.
Четвертий етап. Активізація вербальної і невербальної комунікації.
Головним завданням цього етапу є створення умов для внутрішньогрупової комунікації. Кожному учаснику пропонується показати свою роботу і розповісти про тих думках, почуттях, асоціаціях, які виникли у нього в процесі образотворчої діяльності. Ступінь відкритості й відвертості самопрезентації залежить від рівня довіри до групи, до арт-терапевта, від особистих особливостей пацієнта. Якщо він з якихось причин відмовляється від висловлювань, не слід наполягати.
Можна запропонувати учасникам скласти історію про свій малюнок і придумати для нього назву. Починати розповідь можна словами «Жив-був чоловік, схожий на мене ...». Такий початок полегшує вербалізацію внутрішнього стану і підсилює ефект проекції та ідентифікації.
За розповіддю учасника можна зрозуміти, кого він засуджує, кому співчуває, ким захоплюється. Тому неважко скласти уявлення про нього самого, його цінностях та інтересах, стосунках з оточуючими.
П'ятий етап. Колективна робота в малих групах.
Учасники придумують сюжет і розігрують невеликі спектаклі. Переклад травмуючих переживань у комічну форму призводить до катарсису, звільненню від неприємних емоцій.
Шостий етап. Рефлексивний аналіз.
Заключний етап передбачає рефлексивний аналіз у безпечній обстановці. Тут зазвичай присутні елементи спонтанної «взаімотерапіі» у вигляді доброзичливих висловлювань, позитивного програмування, підтримки. Атмосфера емоційної теплоти, емпатії, турботи дозволяє кожному учаснику пережити ситуацію успіху в тій чи іншій діяльності. Учасники набувають позитивний досвід самоповаги і самоприйняття, у них зміцнюється
почуття власної гідності, поступово коректується образ Я.
На завершення необхідно підкреслити успіх всіх і кожного.
Більш докладно з теорією арт-терапії можна ознайомитися в роботі «Групова психотерапія» (Рудестам, 1998).
ТЕХНІКИ Вправа 1. «Дзеркало»
Перший варіант - один учасник виконує роль лідера, інший - веденого. Завдання останнього - повторювати рухи лідера якомога точніше, в тому ж темпі. Після обговорення партнерами почуттів і переживань відбувається обмін ролями. Наприкінці вправи з'ясовується, в якій ролі кожен з учасників відчував себе впевненіше, комфортніше і т. д.
Другий варіант - використання тактильного контакту рук. Учасникам необхідно встати один навпроти одного, з'єднати кінчики пальців і спробувати здійснювати руками синхронні рухи. Далі обговорюється, наскільки гармонійні були дії кожного в парі. Виявилися Чи в цій вправі лідерські позиції?
При повторенні вправи тактильний контакт можна підсилити (з'єднати долоні).
Вправа 2. «Малювання в повітрі»
Розмашисті руху уявної кисті по «простору картини» (у повітрі) повинні поступово переходити в дрібні мазки, штрихи, розвиваючі тонку моторику пальців. Вправа може виконуватися в парах і загальному колі. В останньому випадку характер рухів і темп задає арт-те-рапевт, а потім, за бажанням, і інші учасники групи.
Вправа 3. «Сліпий - поводир»
Завдання «сліпого» - закрити очі і знайти в групі «поводиря». Для цього необхідно рухатися по приміщенню з закритими очима в повній тиші. Перший, з ким зіткнеться «сліпий», і стане його «поводирем». Він веде «сліпого» по приміщенню, даючи йому можливість ознайомитися з навколишнього-
щим простором. Головне - невербальне взаємодію. Відзначимо, що вибір може бути свідомим, якщо всі учасники поділяються на пари за обопільним бажанням. Однак для порівняння відчуттів корисно повторити вправу з іншими «поводирями».
Після зміни ролей і повторення вправи в різних варіантах учасники спочатку в парах, а потім у групі обговорюють, що відбувалося.
Вправа 4. «Плутанина»
Воно виявляє ступінь групової згуртованості і налаштовує учасників на взаємодію. Може використовуватися на будь-якому арт-терапевтичному занятті, але найкраще - на першому і заключному.
Вправа починається з роботи в парах. Учасникам пропонується спільно створити на підлозі 5 точок опори, потім - 6, 7. Це просте завдання. Рішення його, як правило, тривіально: чотири точки опори - це ноги двох учасників, п'ята - дві з'єднані руки.
Далі «розігрів» триває в малих групах по шість чоловік. Їм належить об'єднатися і створити від чотирьох до п'ятнадцяти і більше точок опори на підлозі. Після цього всім учасникам пропонується встати в центрі умовного кола, присунутися якомога ближче один до одного, закрити очі і підняти обидві руки вгору. Однією рукою потрібно на дотик знайти пару. Інша рука залишається вільною. Потім арт-терапевт з'єднує вільні руки таким чином, щоб вийшла «плутанина». Учасникам треба «розплутатися» і утворити загальне коло, не пориваючи спонтанно утворені «зв'язки» один з одним.
Це веселе вправу має глибокий терапевтичний сенс і чудово налаштовує на подальшу роботу в групі, задає доброзичливий тон.
Вправа 5. «Прогулянка по ...»
Це може бути, наприклад, прогулянка по простору книжкового листа. Учасникам пропонується прогулянка по простору аркуша, не порушуючи поля і кордони. За сигналом арт-терапевта всі повинні завмерти. Потім обговорюється, хто в якій частині листа знаходиться.
Зауважимо, що деякі люди погано почувають простір і помиляються при відповіді на питання, де розташована їхня «буква»: на початку сторінки, наприкінці, на полях. Сказане особливо характерно для дітей з дисграфією.
При повторі можна порадити учасникам-«буквах» об'єднатися в слова, імена і т. п.
«Прогулянка» може бути вільною, коли людині пропонується просто відчути своє тіло при виконанні різноманітних (плавних і різких, повільних і швидких) рухів в певному просторі кімнати. Поступово вправу ускладнюється.
Наприклад, продовжуючи прогулюватися, учасники повинні імітувати зустріч. У наступному завданні - після кожної зустрічі різко змінювати напрямок руху. Зокрема, за командою арт-терапевта повертатися на 90 або 180 градусів, присідати, отпригівать і т. п.
Вправа 6. «Індивідуальне малювання»
Цією вправою чудово починати заняття в групах терапії мистецтвом. Воно стимулює творчість і усвідомлення почуттів, допомагає членам групи краще познайомитися один з одним.
Кожен член групи має у своєму розпорядженні багато папери і кольорових олівців. Використовуйте одну-дві хвилини, щоб усвідомити відчуття і почуття, які виникають у цей момент. Забудьте про мистецтво і не намагайтеся бути художником. Візьміть олівець і почніть наносити які-небудь штрихи на папір. Малюйте кольорові лінії і форми, що говорять про те, як ви себе почуваєте. Спробуйте символічно виразити свій стан в даний момент. Не змушуйте себе малювати щось певне і високохудожнє. Малюйте те, що приходить в голову. Коли всі члени групи закінчать завдання, група може поділитися враженнями про кожному малюнку, ніяк його не оцінюючи.
Як варіант випробуйте інші матеріали, наприклад фарби, крейда, глину. У кожному разі довіряйте своїм внутрішнім відчуттям і намагайтеся в своїй роботі виявити нову для себе інформацію. Використовуйте цю вправу, щоб стимулювати уяву.
Вправа 7. «Можу дозволити собі грати як дитина ...»
Намалювати «неробочий» рукою найулюбленішу гру (або заняття) свого дитинства і придумати до малюнка назву.
Для роботи краще брати м'які образотворчі матеріали (гуаш, крейда, акварель і т. п.), аркуші паперу великого формату (A3 і більше).
При малюванні лівою рукою правша як би розсовує межі умінь, відкриває в собі нові почуття, стає більш спонтанним. При цьому висока ймовірність прояву сильних переживань, дитячих страхів, і навпаки, появи яскравих творчих образів.
Важливо обговорити, чому саме ця дитяча гра виникла в уяві? Як відчував себе людина, працюючи над образами? Що відчуває зараз?
Вправа 8. «Створення групової фрески»
Одним з найбільш часто використовуваних в арт-терапії вправ є «створення групових фресок», в якому учасники або малюють усе, що вони хочуть, на загальній картині, або домальовують на ній щось, відповідно до обраною всією групою темі. Терапевт заохочує членів групи коментувати свої малюнки, що підсилює групову взаємодію.
Вправа 9. «Групове малювання по колу»
На аркуші паперу необхідно намалювати невигадливу картинку або просто кольорові плями, а потім передати естафету наступному учаснику для продовження малюнка. У підсумку кожен малюнок повертається до свого першого автору.
Після виконання цього завдання обговорюється початковий задум. Учасники розповідають про свої почуття. Колективні малюнки можна прикріпити до стіни: створюється своєрідна виставка, яка якийсь час нагадуватиме групі про колективну роботі в «чужому просторі».
Дана техніка може виявити сильні суперечності в груповому процесі, викликати агресивні почуття, образу. Тому арт-терапевт повинен попередити учасників про дбайливе ставлення до робіт один одного.
Вправа 10. «Малювання з партнером»
Ця вправа чудово для дослідження міжособистісних взаємин і конфліктів.
Оберіть партнера. Покладіть між собою і партнером
великий аркуш паперу, візьміть кожен по кілька кольорових крейд. Уважно подивіться один одному в очі і потім спонтанно починайте малювати. Намагайтеся висловити свої почуття. Якщо ви хочете спілкуватися з партнером, робіть це за допомогою ліній, форм і кольорів.
Коли закінчите малювати, обміняйтеся з партнером враженнями про те, що відбувалося під час вправи. Говоріть про будь емоціях, які у вас викликає малюнок партнера. Подивіться, чи не можете ви провести паралелі між тим, як ви малюєте, і тим, як функціонуєте в групі. Постарайтеся дізнатися щось про свого партнера.
Вправа 11. «Створено глиняного світу»
Ця вправа, як і всі вправи в терапії мистецтвом, стимулює творчість. Воно також досліджує ціннісні орієнтації, взаємовідносини співробітництва та суперництва членів групи.
Кожен член групи отримує великий кому глини. Групи діляться на підгрупи по 5 - 8 чоловік у кожній. Вправа може супроводжуватися приємною мелодією для створення м'якої, розслабленій атмосфери.
Ви - один з п'яти або восьми осіб, що створюють світ. Закрийте очі і уявіть, що глина - сировина, з якої можна робити все, що ви захочете. З закритими очима працюйте з глиною і дайте пальцях висловити ваші думки і почуття. Коли виліпити скульптуру, помістіть її на столі разом з іншими виліпленими у вашій підгрупі скульптурами. Спільно з членами підгрупи з відкритими очима попрацюйте над структуруванням цілісного світу з відповідних частин. Якщо в ході вправи у вас виникли почуття щодо «співавторів», висловіть їх або висловіть їх у глині. На закінчення поділіться своїми враженнями з іншими підгрупами.
Інформація, релевантна "Структура заняття Перший етап. Настрій (« розігрів »)."
Мета. Навчання елементарним графічним навичок, розвиток вміння проводити прямі лінії у вертикальному та горизонтальному напрямку по опорних точках. Матеріал. Кольорові горіння олівці або фломастери, альбом для малювання. (Якщо дитина з аутизмом відмовлявся працювати з олівцем, ми пропонували йому дошки, обмазані пластиліном, або дитина обмазував палець фарбою і малював за допомогою нього.)