Натуральний камінь в усі часи по правувважався найпопулярнішим будівельним матеріалом. Граніт, мармур, піщаник, доломіт, вапняк служать надійним і надзвичайно красивою основою для зведення фундаментів і будинків, облаштування водойм і мощення доріжок, створення елементів архітектури та облагородження будівель. Не меншою популярністю в останні роки користуються штучні аналоги природного каменю, які мають такий же естетичний вигляд, але відрізняються більш високими якісними характеристиками. Укладання декоративного каменю - нескладна процедура, осилити яку під силу будь-якій людині, що має хоч найменше уявлення про оздоблювальних роботах.
зміст
Технологія укладання штучних і природнихкаменів, що мають правильну геометричну форму, базується на вже знайомих принципах кладки цегли. Але для роботи з «дикими» каменями, відомих своєю недосконалістю форми, потрібно ще додатково володіти знаннями і вміннями.
Укладання каменю можна робити як на основі сполучного і скріпляє розчину, так і без його застосування. Виходячи з цього, в будівництві розрізняють «мокрий» і «сухий» способи кладки.
Характерною особливістю «сухий» кладки є доскональний підбір максимально збігаються каменів і ретельно підганяє їх між собою
«Суха» технологія особливо складна при роботі знатуральними «рваними» каменями, кожен з яких має властиву йому товщину, висоту і ширину. Щоб підвищити стійкість і надійність кладки, всі щілини між каменями заповнюються землею або скріпними будівельними сумішами. Такий спосіб часто застосовують при спорудженні низьких огорож і парканів, а також при укладанні бордюрного каменю. Ось приклад «сухий кладки»:
«Мокрий» ж кладку використовують при зведеннівисоких споруд, які представляють собою цілісні монолітні конструкції. Цей спосіб кладки більш простий у виконанні, оскільки не передбачає ретельної підгонки сусідніх елементів.
Заповнює щілини і порожнечі між камінням будівельний розчин забезпечує твердість і стійкість будь-якої будівлі
Природні камені в більшості своїй маютьнеправильну "рвану" форму. При підборі каменів важливо враховувати навантаження. Кам'яна плитка, товщина якої не перевищує 1-2 см, застосовується для облицювання вертикальних площин і фасадів. При облаштуванні майданчиків з великою пропускною здатністю досить використовувати в якості покриття камені товщиною близько 2 см. А для зон, на яких передбачається розміщувати великовагові конструкції і техніку, потрібно брати камені товщиною понад 4 см.
Довжина бутових каменів варіюється, як правило, вдіапазоні 150-500 мм. Жорсткі і міцні камені добре підходять для облаштування фундаментів, підпірних стінок, гідротехнічних споруд та інших будівель. Бутовий камінь перед укладанням піддають ретельному чищенні. Великі булижники розколюють і дроблять на дрібні частини.
Для бутової укладання дикого каменю своїми руками підходять необроблені великі шматки порід: черепашнику, граніту, доломіту, туфу, пісковику, вапняку
Для роботи з природним каменем потрібно: а - кувалда, б - невеликий молоток, в - металева трамбування, г - дерев'яна трамбування
В процесі плинтовкой здійснюється дроблення валунів із застосуванням 5 кг кувалди і сколювання загострених кутів дрібних каменів за допомогою молотка вагою в 2,3 кг. Приблизно ось так це робиться:
При будівництві вертикальних конструкцій самівеликі і стійкі камені встановлюють в якості підстави в нижньому ряду. Їх також використовують і при облаштуванні кутів і перетину стін. Укладаючи наступні ряди необхідно стежити за тим, щоб шви були трохи зміщені відносно один одного. Це дозволить підвищити міцність і надійність споруди, що зводиться.
Розчин викладають на камені з невеликим надлишком. У процесі кладки камені утаплівают в цементний розчин за допомогою молоточка-кулачка. Після утрамбовиванія надлишки розтікаються по вертикальних швах між камінням. Зазори між валунами заповнюють щебенем і дрібним каменем. Найбільш акуратно виглядають шви, ширина яких по звий довжині ряду не більше 10-15 мм.
Порада. Якщо розчин потрапив на лицьову частину каменю, не варто його відразу витирати мокрою ганчіркою - це призведе тільки до того, що заб'ються пори кам'яної породи. Краще залишити розчин на час, щоб він застиг, а потім зняти шпателем і обтерти поверхню каменю сухою ганчіркою.
Оскільки перев'язку швів буту і валунів неправильної форми виконувати вельми проблематично, під час укладання природного каменю необхідно по черзі розміщувати ряди точкових і ложкових каменів.
Така перев'язка грунтується на принципі ланцюгової перев'язки, яку часто застосовують при кладці з цегли. Завдяки такій технології конструкція виходить більш міцною і довговічною
На завершальному етапі необхідно за допомогою шпателя виконати затірку швів і при необхідності промити покриття проточною водою.
Як приклад даної «мокрою» технології можна показати ось таку підпірну стінку:
Як приклад виготовлення штучного каменю своїми руками, ми хочемо запропонувати вам ось таку відео-інструкцію з 2-х частин:
Тепер можна поговорити про правила монтажу. В процесі укладання штучного каменю можна застосовувати метод «з розшивкою швів» або без них.
У першому варіанті при укладанні каменів витримується відстань між ними в 1-2 см, при другому - камені утрамбовуються впритул один до одного
Штучні камені в більшості своїй маютьпрямокутну форму. Тому до роботи з ними можна застосувати технологію укладання цегли. Кладка в «ложок» - спосіб укладання цегли, при якому він розміщується довгим ребром до зовнішньої сторони конструкції, а кладка «стусан» - коли камінь розташований вузьким ребром.
Про будівництві конструкцій з штучногокаменю найчастіше застосовується класичний спосіб, при якому в процесі «ложковой» укладання кожний наступний ряд розміщується з деяким зміщенням цегли відносно попереднього.
При такому способі перев'язки вертикальні шви прилеглих рядів не збігаються, посилюючи тим самим міцність споруди
Серед найбільш популярних декоративних способів кладки каменю можна також виділити: фламандський, англійська та американський.
Декоративне каміння застосовуються не стільки длязведення будівель і створення елементів ландшафтного дизайну, а скоріше для їх оформлення. Основою для їх виробництва виступає: керамограніт, агломерат або цементний розчин.
Зовнішня поверхня облицювальних штучних каменів може повторювати особливості будь-якого природного каменю: мармуру, вапняку, сланцю ...
Щоб облицьована поверхня зберігала естетичний зовнішній вигляд протягом довгого часу, при укладанні декоративного каменю необхідно керуватися низкою рекомендацій:
- Заздалегідь продумати «малюнок» кам'яної кладки. Чергування форм і розмірів каменів, виконаних в світлих і темних відтінках, дозволить додати поверхні природний і при цьому більш привабливий зовнішній вигляд.
- Суворо дотримуватися технологію кладки. На відміну від каменів, що застосовуються длябудівництва, декоративне каміння слід викладати рядами, починаючи з верхнього і опускаючись вниз. Це дозволить попередити потрапляння клею на зовнішню поверхню каменю, яка складно піддається очищенню.
- Застосовувати клей, вказаний виробником облицювального каменю. Клейовий розчин наноситься за допомогою шпателя як на підставу, так і на зворотну сторону каменю.
Кладку виконують на вирівняну, знежиренуповерхню. Для кращого зчеплення підставу треба змочити водою. Плитку з нанесеним клейовим складом необхідно вібруючими рухами щільно притиснути до поверхні підстави і на пару секунд зафіксувати. В процесі укладання слід уникати вертикальних довгих швів.
Після завершення укладання, щоб декоративний камінь прослужив якомога довше, бажано покрити його захисним грунтом або гидрофобизатором.