Щоб стати щасливим, потрібно стати соціально позитивним
Для тих, хто хоче перемогти зневіру і знайти щастя - онлайн курс-тренінг: «З нещасного стати щасливим»
- Багато людей, в дусі сьогоднішнього плюралізму, говорять про те, що щастя може бути яким завгодно. Для когось щастя в одному, для когось щастя в іншому. Воно незрозумілим чином приходить, так само незрозумілим чином і йде, як погода - загалом, таке розмите поняття щастя як чогось невловимого. Як ви вважаєте, щастя для кожної людини в різному, або для всіх в одному?
- Люди можуть мати на увазі під щастям два різних стани. Одне - це стан гострої піднесеності, щастя, радості, в крайньому випадку, ейфорії. Я зараз говорю навіть не про ступінь, а про стислості - це як якийсь потужний підйом. А друге - щось більш стабільний, більш довгострокове, якийсь загальний фон життя.
- В даному випадку, звичайно, питання про тривале стані- не як досягти тимчасового підйому, а потім незабаром назад, а саме як своє життя підняти на якісно інший рівень радості.
- Дуже близька мені підхід. Звичайно, це набагато цікавіше і важливіше, як мені здається, для якості життя. А в цьому всі влаштовані однаково. Нехай на щастя для всіх один.
- Що ж робить людей щасливими, радісними?
- Щасливими і радісними або, навпаки, нещасливими і опущеними, нас робить дуже простий пристрій нашої психіки. Люди, як і тварини, влаштовані так, що особини добре тільки в тому випадку, якщо від неї добре оточуючим особинам. Це не якась моральна умовність, це біологічна умова виживання виду.
Це дуже проста річ. Її давним-давно люди помітили, зафіксували у всіх релігійних і філософських системах, у фольклорі всіх народів, в моральних догмах, і тим самим затрепанную до дірок, ці істини набили всім оскому. А ще й тому набили, що це завжди вимовляється дуже суперечливим чином. Звучать заклики до позитивного взаємодії, до доброзичливості: «не ображай слабких", "не тупцюй на чужих пасочки», «поділися своїми лопатками», і так далі, але йдеться це недоброзичливо.
- Як це «недоброзичливо»?
- «Як тобі не соромно скупитися»! »- Наприклад.
Тим не менш, істина залишається істиною. Для того, щоб людині відчувати себе по-справжньому стійко, піднесено, необхідна умова - його соціальна позитивність. Тобто наше добре ставлення до, насамперед, своїм ближнім, домочадцям, друзям, колегам.
Якщо хтось не дуже щасливий, треба насамперед дивитися, що у нього не так в самих близьких стосунках. І, в більш широкому плані, що у нього з соціальної позитивністю - наскільки від нього добре соціуму. І найчастіше виявиться, що він огризається: «Не бачиш, я зараз зайнятий», замість того, щоб сказати: «Прости, заради Бога, я зараз не можу». Що він вказує на чиюсь безвідповідальність, замість того, щоб мовчки взяти відповідальність на себе. Він звинувачує когось у аморальності, замість того, щоб допомогти з нею впоратися, і так далі.
Для відчуття щастя дуже важливий і питання про те, чому і як людина займається своєю професією, своєю діяльністю. Тут є два діаметрально протилежних мотиву, які позначаються на тому самому нашому відчутті щастя і нещастя, стійкості і нестійкості, піднесеності або пригніченості. Один мотив - це потреба в самореалізації, а інший мотив - потреба в конкуренції.
Чому я займаюся журналістикою (медициною, менеджментом і т.п.)? Тому що у мене освіту таке, і іншого немає, або тому що я відчуваю, що це «моє» - тобто по-справжньому правильне заняття саме для мене? Для того, щоб заробити грошей, або тому, що мені це подобається?
Якщо людина рухається конкурентним мотивом - заробити, заявити про себе, просунутися службовими сходами, він може в цьому сильно досягти успіху, і ми бачимо масу таких прикладів. Але він проживе життя «мимо», він залишиться напруженим, невпевненим, похмурим людиною, що особливо буває помітно саме в конфліктах, в стані стресу. Так не відразу скажеш - людина, начебто, сяє, посміхається, потирає руки, але, якщо його різко гукнути ззаду, в прямому сенсі або в переносному, ось тоді видно різницю. Один спокійно обертається, а інший здригається і втягує голову в плечі.
- Чому ж один реагує так, а інший так?
- Тому що в одного з них дуже нестійке внутрішній стан, він не відчуває своєї соціальної позитивності. Він зумів влаштуватися так, що він з товариства качає для себе щось - гроші або визнання, - а психіка не прощає такої позиції.
- Тобто, він спирається не на щось в собі, а на зовнішнє, на свої успіхи якісь?
- Так, можна і так сформулювати.
- Тут виникає цікаве питання. Дуже багато людей думають, що от якби я був щасливим, сяючим, то все б мене любили. А виходить навпаки, що потрібно спочатку дати суспільству, соціуму, людям, і тоді ось станеш щасливим?
- Рівно так.
Ви дивилися фільм «Доживемо до понеділка»? Фільм був знятий в 1960-і роки, він був кінематографічним символом відлиги - це було після Сталіна, і він своїм ліризмом був протиставлений колишньої казенщини. Кульмінацією фільму є урок літератури, на якому школярі пишуть твір на тему «Що таке щастя?». Одна дівчинка написала про щастя материнства, і вчителька (ще сталінських старих часів) страшно розпікає її при класі: «Як тобі не соромно в твої роки про це думати?». А герой фільму написав одну фразу: «Щастя - це коли тебе розуміють». Це було просто як розірвалася бомба, шкільний скандал, його виключають зі школи. Тоді це звучало дуже прогресивною формулюванням, це було протиставленням особистого щастя щастя колективної праці. Але якщо до цього формулювання придивитися й прислухатися поза політично-історичного контексту, то це дуже інфантильна позиція.
Це - я ходжу по життю і чекаю, хто ж мене зрозуміє, хто мене оцінить, хто мене візьме на себе. І така людина ніколи щасливий не буде, кого він ні зустрінь. З якою б він жінкою (якщо наш герой - чоловік) ні зустрівся б, яка його зрозуміє, полюбить, буде приймати, він не буде відчувати себе добре. Так влаштована психіка, так влаштована фізіологія. Він буде відчувати себе добре тільки в тому випадку, якщо він зрозуміє, що решта все навколо нього ходять з тим же очікуванням. І чому б йому не відповісти на їх очікування? І ось тоді він буде себе почувати дуже добре. На цьому тлі все одно будуть неминучі життєві негаразди і з грошима, і з дітьми, і з батьками - життя є життя. Але основа буде міцною.
- Давайте тепер ще в більш практичну площину перейдемо. Ось той чоловік, на якого крикнули, він обертається з напругою, дуже багато людей так себе почувають, як же бути? Як змінитися?
- У психології є таке спостереження: структура психіки визначається структурою діяльності. А не навпаки. Якщо ти відчуваєш напругу, пригніченість, роздратування, то щоб змінити це відчуття, треба спочатку змінити поведінку. Чи не аутотренінг, що не медитація, а саме моторне щось треба міняти у відносинах з людьми. Як це не банально прозвучить, треба намагатися практикувати, вправляти свою доброзичливість по відношенню до будь-якого, хто ворухнувся в полі зору. Не рахуючись з накопиченими балами у відносинах. Чи не фокус - дуже щедро привітати того, хто тебе добре привітав з днем народження. Від цього ти себе краще відчувати не будеш. Ні, ти привітай того, хто тебе зухвало проігнорував.
Крім того, треба ось яку річ розуміти. Якісь професії спочатку соціально позитивні - це, в основному, так звані, обслуговуючі професією - лікар, учитель, - вони спрямовані на підтримку якоїсь людини. А у величезній більшості професій така соціальна позитивність прямо не може бути виражена. Наприклад, якщо людина фізик або банкір. Для таких людей рятівної є благодійність. Але треба розуміти, що ця благодійність повинна бути обов'язково дуже предметної, адресної і, головне, витратною для них. Якщо заможна людина перераховує щомісяця кудись невелику для нього суму, наприклад, в гуманітарний фонд, він не буде себе від цього краще відчувати. Це, звичайно, добре діло. Але якщо він, хоче, як ви сказали, перестати здригатися, коли його ззаду окликають, йому треба, по-перше, відривати від себе гроші, помітні для його бюджету, що, звичайно, дуже важко, чи не будемо ханжами. А, по-друге, ці пожертви повинні бути дуже адресними.
- Буває так, що людина начебто займається благодійністю, а при цьому зі своїми підлеглими, співробітниками вельми і вельми недобре поводиться. А часом і з деякими членами родини.
- Так, звичайно, це буває часто-густо. Історія знає дуже багатьох людей, які претендували на те, щоб врятувати людство і заздрили тільки на тих трьох-чотирьох домашніх, які заважають їм це робити. Звичайно, добрі справи починаються зі свого безпосереднього оточення.
- Як говорять англійці, charity begins at home.
- Так, дуже правильно сказано.
- Більшість наших читачів - люди молоді і не мають капіталів для серйозної благодійності. Чим вони можуть зайнятися?
- Вони можуть приїхати самі в дитячий будинок і з цими дітьми або пограти, або, що ще краще, позайматися з ними раз на тиждень математикою, англійською, малюванням. Крім дітей-сиріт, існує й безліч інших категорій людей, які потребують практичної допомоги або душевного тепла.
- Дійсно, душевне тепло більш дефіцитної, ніж гроші, і його потребують майже все. Є така російська приказка: «Добрим словом і бездольний багатий». Тобто будь-хто може займатися добрими справами, гроші для цього не потрібні.
- Дуже хороша приказка! Будь бомж може будь-який «зірці» зробити дуже приємно. Просто якщо ця «зірка» мимо проходить, а бомж каже: «Який ви чудова людина» - це точно буде приємно будь-кому.
Звичайно, цю доброзичливість найправильніше практикувати тут і зараз по відношенню до будь-якого, хто знаходиться навпроти тебе. Не чекати для цього ні відпустки, ні понеділка, ні вихідних.
-У деяких людей, яким пропонують стати добрішими, виникає питання, а де я візьму це саме добро? Ось, начебто, світити треба, а де я це візьму?
- Закономірне питання, правильний. Цих людей не можна ні в якому разі просто закликати - візьміть себе в руки, зробіть над собою зусилля, - це порожні слова, вони нікому на світі не допомагають. Тут справа більш конкретне. Якщо є така дивно звучить завдання, як, наприклад, розташуватися до якогось людині, яка просто так розташування не викликає (чи тому, що він якийсь непривабливий, або не дуже доброзичливо по відношенню до мене надходить), починай щось механічне для нього робити. Щось таке, що можна зробити, зціпивши зуби і відвернувшись убік, але для нього. Купи йому що-небудь, покажи йому що-небудь, зроби за нього важкий дзвінок, домовся для нього про що-небудь. І ми моментально починаємо теплішати в його бік. Люди люблять тих, кому вони зробили щось хороше.
Про автора: Колмановський Олександр Едуардович, психолог