Соціальна ідентифікація: Поняття ідентифікації (від лат. 1еепІ-Асагом - ототожнювати) було
Поняття ідентифікації (від лат. 1еепІ-Асагом - ототожнювати) було введено 3.
Фрейдом у роботі «Групова психологія і аналіз Его» (1914), де ідентифікація розглядається як один з важливих аспектів і механізмів взаємодії між індивідом і соціальною групою, що передбачає в тому числі засвоювання зразків поведінки значущого «іншого ». Трактування соціальної ідентифікації в рамках психоаналітичної традиції (Е. Фромм) припускає, що потреба в ідентичності входить до числа найважливіших, універсальних людських потреб. За Фроммом, прагнення до ідентичності, з одного боку, психобіологічний принцип поведінки, обумовлений необхідністю вижити, а з іншого - потреба у набутті соціального статусу. У інтерпретаціях символічного інтерактивне-ціонізм (Дж. Мід та ін.) ідентифікація розглядається в першу чергу як результат соціальної взаємодії (інтеракції), коли в процесі соціальної комунікації, зокрема у спілкуванні з іншими людьми, людина порівнює себе з ними і починає бачити себе як би з боку, «відбиваючись» в відповідних реакціях і вчинках інших. У цьому випадку він дивиться на себе вже як на соціальний об'єкт, що володіє певними ознаками і властивостями.
Зусиллями соціальної психології, в основному завдяки роботам Е. Еріксона, дослідження ідентичності зайняли одне з центральних місць у сучасних соціальних науках. Їм певною мірою розмежовуються поняття «ідентичність» і «ідентифікація». Еріксон виділяє в особистості два рівня - персональний і соціальний і вважає соціальну ідентичність продуктом взаємодії особистості і суспільства. Тому ідентичність розглядається ним в двох аспектах: 1) его-ідентичність і 2) власне соціальна ідентичність, де є групова і психосоціальна складові. Процес формування соціальної ідентичності можна представити як складається, принаймні, з трьох етапів. На першому етапі індивід самовизначається як член певної соціальної групи (груп), на другому - включає в свою Я-концепцію загальні характеристики своїх груп, засвоює характерні для них норми і стереотипи поведінки, а на третьому - засвоєні норми і стереотипи соціальної групи стають вже внутрішніми регуляторами особистості. У трактуванні Еріксона, найбільше значення для формування соціального ідентичності має період отроцтва, коли відносно завершується формування особистості, але процес становлення ідентичності не може бути завершений остаточно ніколи. У зв'язку з цим є деяка неминучість періодичного виникнення криз ідентичності протягом усього життя людини. Якщо ідентичність формується в процесі соціальної інтеракції, то у випадку, коли інтеракція здійснюється неадекватно, вона породжує відчуженість. Як наслідок - виникає криза ідентичності. Трактування криз ідентичності Т. Парсонсом здійснюється через проблему ідентифікації індивідом себе з різними соціальними ролями. На його думку, велике значення набуває практична неминучість зовнішнього і внутрішнього оцінювання ролей (навіть гендерних або - вікових!) І якості їх виконання. Тиском подібних оцінок і може бути спровокований криза ідентичності, особливо з достіжітельних орієнтаціями.
У сучасній російській соціології представлені різні трактування соціальної ідентичності: в контексті культури - через ототожнення зі смислами і знаками (семантикою і семіотика) різних культурних тезаурусів (В. Луків); функціональний аналіз ідентифікацій в системі соціального відтворення (В. Чупров); вивчення соціальної структури і перспектив її розвитку через розуміння ідентифікацій як свого роду соціальних «солидарностей» (В. Ядов); інтерпретація соціальної ідентичності - через ін-теріорізацію цінностей і норм в процесі соціалізації (А. Ковальова).
Узагальнюючи накопичену інформацію, можна сказати, що соціальна ідентифікація - це процес формування соціальної ідентичності з допомогою співвіднесення і ототожнення з соціальними зразками, групами, ролями, типами, ознаками, якостями і властивостями. Соціальна ідентичність ~ результат соціальної ідентифікації. Поділ цих понять пов'язане з певними складнощами, оскільки вони взаємозумовлені і одне неможливе без іншого: ідентичність визначається якістю ідентифікацій, ідентифікації в свою чергу залежать від стану і властивостей ідентичності. Соціальна ідентифікація та соціальна ідентичність особистості - співвіднесення індивідом себе з тими групами і спільнотами, які він сприймає як свої, по відношенню до яких він найбільшою мірою здатний (або хотів би!) Сказати і відчути «ми» (гендеру сім'я, релігія, етнос , професія і т.
п.). У такого роду спільнотах реалізуються основні людські потреби (від самих примітивних до творчих і духовних). Хоча в обох поняттях наявності ознаки амбівалентності, ідентифікації можна привласнити більше динамічних характеристик, ідентичності - статичних. Ототожнення себе з ким-небудь або чим-небудь може здійснюватися через пошук і розпізнавання загальних ознак, за допомогою класифікації та узагальнення цих ознак до цілісних образів і соціальних типів (у тому числі через аналіз знакових і символічних систем, властивих відповідної спільності) і подальше їх відтворення . Але ідентифікація може розглядатися і як свого роду копіювання поведінки іншого, близьке до пристрасного бажанням бути схожим на цю людину. Подібна ідентифікація базується не стільки на наявності загальних ознак, скільки на бажанні їх мати, і носить достіжітель-ний характер.
У складному соціумі XXI в. присутня безліч досягаються ідентифікацій. Радикальним прикладом такого пошуку і конструювання ідентичності може служити зміна статі. Ідентифікація зі «своїми» групами і спільнотами одночасно передбачає певне дистанціювання від «інших» або «чужих», вибір відповідних моделей поведінки і взаємодії (толерантних, конфліктних, побудованих на солідарності або протистоянні і т.п.), а також здійснення відповідних соціальних практик . Соціальна ідентичність залежить не тільки від міжгрупових відмінностей, але і від ступеня гомогенності власне групи. Соціальна ідентичність особистості включає іерархізірованних набір різних соціальних положень, серед яких є головні і другорядні, центральні та периферійні, місце в ієрархії яких визначається як соціальними, так і індивідуально-особистісними факторами. Зокрема, актуалізація тієї чи іншої ідентифікації може бути ситуативною, викликаної відповідними їй обставинами.
Соціальна ідентичність особистості прагне до цілісності і позитивності і безумовно базується на підставах * соціокультурного контексту суспільства. У певному розумінні така ідентичність є сенс і безперервність Я. У процесі соціальної ідентифікації особистості відбувається свого роду ква-ліфіцірованіе індивідом груп і їх ознак, коли за допомогою соціального порівняння їм присвоюється певний статус, позитивно або негативно забарвлений. «Своя» група, з якою добровільно ідентифікує себе індивід, повинна давати йому можливість для позитивної самореалізації, оскільки індивід прагне до підтримки стабільної особистої ідентичності. Тому у «своїй» групі соціальне порівняння може бути не цілком адекватним і здійснюватися в таких вимірах і за такими підставами, які надають їй позитивну отличительность від інших, а значить, допускають позитивну ідентифікацію, яка необхідна для психологічного комфорту особистості і підтримки цілісності особистості. Подібна ідентифікація може носити характер своєрідного інгруп-пового фаворитизму, зворотною стороною якого може бути аутгрупповая ворожість (наприклад, по відношенню до інших етнічних груп), яка може виникати і без вираженого про тівостоянія, але лише на базі існуючих стереотипних уявлень. Якщо результати порівняння з іншою групою неблагополучні, оцінки «своєї» групи негативні, позитивна ідентифікація тут не представляється можливою. У цій ситуації можуть бути використані різні стратегії соціальної поведінки індивіда, спрямовані на досягнення більш позитивної соціальної ідентичності: 1) соціальна мобільність, коли людина буде прагнути покинути свою групу і перейти в більш високостатусного, 2) соціальна творчість або 3) соціальна конкуренція, які можуть виглядати як свого роду виклик або навіть перерости в прямий конфлікт з більшістю. Всі ці стратегії пов'язані з певним соціальним ризиком, можуть супроводжуватися формуванням отклоняющихся ідентифікацій і кризою ідентичності.
Очевидно, що в різних типах суспільства соціальна ідентифікація особистості має специфіку реалізації. Чим більше розвинене суспільство, тим ширше і різноманітніше простір ідентифікацій, тим складніше структура соціальної ідентичності і менше її стійкість, можливість збереження цілісності. Особливо це стосується періодів активних соціальних змін, які відрізняються кризою її механізмів і підстав і відповідно ідентичності. Соціальна ідентичність молоді, її ідентифікації завжди відзначені певною специфікою, пов'язаної з соціальними та психологічними особливостями даної групи, її місцем і функцією в суспільстві. У соціології молоді склалося розуміння ідентифікації як процесу ототожнення індивідом себе з іншою людиною, групою, зразком, характерного для соціалізації, за допомогою якого купуються або засвоюються норми, цінності, соціальні ролі, моральні якості представників тих соціальних груп, до яких належить або прагне належати індивід.
Саме в процесі соціалізації відбувається безперервна ідентифікація, яка визначає якість соціальної ідентичності. Тому соціальна ідентичність в значній мірі є результат соціалізації, найбільш активна фаза якої припадає на період молодості, коли засвоюються базові цінності і норми, властиві цій соціокультурної системі. А ідентифікація тут виступає як один з механізмів соціалізації особистості. Молода людина в процесі соціалізації та ідентифікації як би приміряти на себе різні соціальні ролі, типи та стандарти, моделі поведінки і т.п., здійснює вибір з широкого спектру ідентифікацій, присутніх у соціокультурному контексті суспільства. Як правило, формуються в процесі соціалізації ідентифікації носять інституалізувати характер (сім'я, освіта, економіка) і реалізуються через відповідні інститутам стандарти поведінки. Руйнування або різкі зміни в інституційній структурі суспільства неминуче призводять до масової втрати ідентифікацій і кризи ідентичності. У першу чергу це стосується молоді. Наочним прикладом можуть служити наслідки соціальних трансформацій в Росії наприкінці XX в., Коли руйнуються старі ідентифікаційні підстави і виникають і реалізуються нові - як позитивного, так і негативного властивості. Структура соціальної ідентичності молоді складна і суперечлива. Очевидно, що ідентифікація російської молоді з культурними зразками змінюється, відбувається поляризація культурних стандартів: для більшості вони знижуються до спрощених зразків західного та вітчизняного кітчу (від відеопродукції та музики до релігійних переконань), для меншості підвищуються, в тому числі за рахунок засвоєння елітарних західних ціннісних і культурних зразків.
Багато з активно проявилися сьогодні «нових» соціальних груп (жебраки і бізнес-еліта, бомжі і політичні лідери, кримінальні групи, групи нетрадиційної релігійності і т. п.) привносять у простір соціальних ідентифікацій свої зразки поведінки, стилістичні особливості і риси, які освоюються в основному молодими людьми. Відбувається ототожнення з кризовим соціумом у різних його проявах, ідентифікації служать базою для відповідних соціальних практик, конструюють соціальну реальність. Це проявляється через соціальну поведінку молоді в усіх сферах життя суспільства, впливає на процес соціального відтворення. Тому соціологічне вивчення проблеми соціальної ідентичності молоді, як і в цілому дослідження динаміки процесу соціоідентіфікацій в російському суспільстві можуть служити базою для достовірного соціального прогнозу.
Аіцифероеа АЛ, Соснін В.А. Ідентифікація / / Енциклопедичний соціологічний словник * М., 1995. С. 206-207.
Гришина ЕЛ Ідентичність громадянська. Ідентичність соціальна / / Соціологічна енциклопедія. М., 2003. Т. 1. С. 336-340.
Гришина ЕЛ. Російська молодь: проблеми громадянської ідентичності. М., 1999.
Іонії JIJ. Ідентифікація і інсценування (до теорії соціокультурних змін) / / Соціологічні дослідження. 1995. № 4.
Кулі Ч.Х. Людська природа і соціальний порядок. М., 2000.
Мід Дж. інтерналізований інші і самість / / Американська соціологічна думка. Тексти. М., 1996.
Парк Р.Е. Культурний конфлікт і маргінальний людей / / Соціальні та гуманітарні науки. Серія Соціологія. М., 1998.
Парсонс Т. Про структуру соціальної дії. М., 2000.
Суслаков Б.А. Ідентифікація соціальних систем. М., 1997.
Фромм Е, Душа людини. М., 1992.
Чупров В.І., Зубок ЮЛ. Молодь у соціальному відтворенні: проблеми та перспективи. М., 2000.
Еріксон Е.Г. Ідентичність: юність і криза. М., 1996.
Етнометодологія. М., 1995.
Отрут ВЛ. Соціальні та соціально-психологічні механізми формування соціальної ідентичності особистості / / Світ Росії. 1995. № 3, 4.
Giddens A. Modernity and Self-Identity: Self and Society in Late Modern Age. Cambridge: Polity Press, 1991.
ЕЛ. Гришина
Інформація, релевантна "Соціальна ідентифікація"
соціальний перевага 253 статеві стереотипи 248 гранична помилка атрибуції 230 упередження 218 рекатегорізація 243 соціальна категоризація 230 «скляна стеля» 247 стереотипи 231 теорії реалістичного конфлікту
соціальний. Антропосоціогенезу проходив під визначальним впливом праці. Біологічні стадні форми існування і біологічні форми ідентифікації предків людини поступилися місцем соціальним відносинам. Тепер ідентифікація протікала не тільки на рівні вроджених сигналів, але і на соціальному рівні, насамперед у праці. Родовий дитина ототожнював свої дії з гарматними діями
соціальною. Це - центр всієї проблеми внутрішнього і зовнішнього поведінки »2. 1 Виготський Л. С. Історія розвитку вищих психічних функцій / / Собр. соч.: в 6 т. - М., 1983. - Т. 3. - С. 144. 2 Там же. 93 У зв'язку з проблемою виробництва особистості виникає питання про механізми цього виробництва. Механізми розвитку і буття особистості також завжди проходять через зовнішню стадію розвитку.
соціальному рівні починає прищеплюватися через привласнення дитиною ідентифікує поведінки іншої людини шляхом наслідування. У всіх ситуаціях в дитинстві і ранньому віці ідентифікаційні відносини дитини з миром опосередковуються насамперед його матір'ю. Ідентифікація як механізм розвитку і буття особистості. У онтогенезі людини оволодіння ідентифікацією як здатністю приписувати
соціальний процес отримує вирішальне прискорення 118 завдяки демассірованним засобам інформації: спеціально адресованих публікацій, кабельного телебачення, супутникового зв'язку, інтернету і т.п. Крім того, в даний час індивід все менше пов'язаний контекстом свого народження і володіє великим вибором у самовизначенні. Помітно прискорюються відтепер і темпи соціальних і культурних
соціальної активності займають дитини досить глибоко і є значущими для нього, але не слід забувати, що все-таки більшу частину часу він проводить в предметної діяльності за вивченням предметного світу і освоєнням гарматних і співвідносять дій. Дитина саме в ранньому віці освоює прийоми залучення й утримання уваги дорослих. Ці прийоми є в цілому соціально
ідентифікація, тобто бажання бути одруженим або заміжньою, або перебувати у шлюбі. По обидві сторони Дністра переконана значимість "бути в шлюбі" як неминуща цінність, яка випередила всі інші цінності (та ідентичності), посіла перше місце: бути в шлюбі "дуже значуща" і "значимо" вибрали більш ніж кожні четверо з п'ятьох громадян, як Придністров'я , так і Республіки Молдова. У Придністров'ї
соціальні потреби в позитивних емоціях, домагання на визнання і відчуття довіри до людей. Через механізм ідентифікації, як уже говорилося, здійснюється присвоєння з соціуму всіх досягнень людства: вищих психічних функцій, ціннісних орієнтації та ін Ідентифікація - механізм уподібнення. Однак мати хоче творити своє дитя як індивідуальність. Тому, поряд з розвитком
соціальний розвиток дитини здійснюється через його ідентифікацію з батьком тієї ж статі, що і дитина, і як наслідок - з моральними вимогами суспільства. При цьому дорослий для дитини - абсолютний авторитет; дитина відчуває свою неповноцінність у порівнянні з ним і від того постійно тривожний. Крім того, згідно З.Фрейду, соціальному розвитку дитини сприяє ідея Бога, з яким він
ідентифікації людини слідами зубів, залишеним на людському тілі, необхідно призначати комплексну криміналістичну та судово-медичну експертизу, а для вирішення питань 2-7 - комплексну криміналістичну та стоматологічну експертизи. Дослідження слідів рук людини (дактилоскопічна експертиза) ПРИМІРНИЙ ПЕРЕЛІК ПИТАНЬ: 1. Чи придатні виявлені при
соціальні - вік, стан здоров'я (протипоказання до умов праці, можливі алергії, фізична витривалість, ставлення до куріння), сімейний, майновий стан, наявність громадянства і т.д. професійно - кваліфікаційні - сукупність вимог до профілю, рівня професійної освіти та відповідність його спеціалізації посади, стажу та досвіду роботи за фахом