ЖИРИ. Природним і основним джерелом енергетичних поживних речовин для бджіл є квітковий нектар. Крім нектару, бджолам необхідні різні цукри, соки різних плодів, падь, крохмаль пилку.
Важливе значення для бджіл мають ліпіди пилку. Установлено, що бджоли віддають перевагу пилку, у якому міститься велика кількість ліпідів. Додавання до замінників пилку, наприклад, кукурудзяної олії підвищує їхню їстівність. Вміст у пилку рослин Ж. коливається в різних межах, наприклад: у гарбузі — від 4,4 до 6,2 %, у соняшнику — 8,3 %; у ріпі — 9,6 %; у люцерні й буркуні — 8,5 %; у гірчиці — 8,6 %; у цикорії — 9,5 %; у яблуні (дичці) — 10,4 %; у сливі — 10,7 %; у білій акації — 12,1 %; у конюшині — 14,4 %; у кульбабі — 18,9 %.
У пилку рослин, що запилюються вітром, ліпідів міститься менше, наприклад: у сорго — 1,1 %; у сосні — 1,4 %; у рогозі — 1,7 %; у ялиці — 1,8 %; у кукурудзі — від 0,9 до 2,5 %; у тополі — 3,4 %.
Ж. посідають перше місце серед всіх поживних речовин за своєю енергетичною цінністю. Так, наприклад, у грамі цукру міститься 3,96 калорій, глюкози — 3,76, жирів — 9,33.
Звідси видно, що бджолина сім'я при споживанні 35 кг пилку на рік одержує до 3,5 кг рослинних Ж. загальною калорійністю майже 33 тисячі калорій. Одержуючи 13-15 кг цукрового сиропу, бджоли повністю забезпечені цією кількістю калорій.
У тваринних організмах кількість Ж. досягає високого рівня. Як правило, Ж. беруть участь у процесах терморегуляції організму, а при голоді або недостатньо доброму харчуванні організм споживає запас жирів.
У бджіл Ж. знаходяться у жировому тілі, у личинок жирове тіло займає більшу її частину. У процесі росту личинки й перетворення її на лялечку й імаго більша частина Ж. витрачається.