5 Революція, визвольні змагання, війна проти більшовицької Росії (1917—1920)
Князі КиєваРедагувати
ПоляниРедагувати
Васал Золотої ОрдиРедагувати
1301—1321
Васал Великого князівства ЛитовськогоРедагувати
Воєводи КиєваРедагувати
Корона ПольськаРедагувати
Федір Волконський воєвода з князівського московського роду Волконських, гілки Ольговичів.
Андрій Бутурлін воєвода з дворянського московського роду Бутурліних.
Василь Шереметєв воєвода з дворянського московського роду Шерємєтьєвих.
Війти КиєваРедагувати
1502—1514
Ян війт з київського міщанського роду.
1528—1540
1558—1563
1587—1593
Дореволюційний період (1835—1917)Редагувати
У Російській імперії градоначальник і міський голова — дві різні посади, з різними функціями. Градоначальником називалося посадова особа з правами губернатора, яка управляла градоначальництвом (тобто містом, що не знаходиться в губернському підпорядкуванні; сучасним аналогом є міста зі спеціальним статусом). Градоначальник призначався імператором. Функція губернатора і відповідно градоначальника — «перший охоронець недоторканності прав верховної влади, зисків держави і повсюдного, точного виконання законів, статутів, найвищих наказів, указів уряду сенату і приписів начальництва»[2]. Міський голова — виборна посада, глава міського громадського самоврядування. Градоначальник здійснював нагляд за діяльністю міського самоврядування (зокрема, міського голови). Градоначальників у Києві до 1917 року не існувало, так як місто знаходився в губернському підпорядкуванні Київської губернії.
Революція, визвольні змагання, війна проти більшовицької Росії (1917—1920)Редагувати
Введення градоначальництваРедагувати
Проєкт виділення Києва з губернського підпорядкування та введення градоначальництва був поданий в 1912 році тодішнім київським губернатором Олексієм Гирсом. Питання про заснування Київського градоначальництва було «принципово вирішено» лише на початку 1917 року. У травні 1918 року, за правління гетьмана Павла Скоропадського, київським градоначальником був генерал-майор Олександр Хануков. У вересні того ж року він був відправлений у місячну відпустку, а виконуючим обов'язки градоначальника став Карл Маршалк, колишній помічник начальника московської кримінальної поліції.
Комендант КиєваРедагувати
8 (21) серпня 1917 року перша київська демократична (всенародно обрана) Дума обрала міським головою адвоката Євгена Рябцова. Номінально він залишався на цій посаді без перерви аж до листопада 1919 року, хоча в періоди панування більшовиків фактичною владою в місті ані Дума, ані міський голова не володіли; коли ж більшовицька влада уходила з Києва (в березні 1918 року і серпні 1919 року), діяльність органів міського самоврядування поновлювалася. У листопаді 1919 року, коли Київ був під владою Добровольчої армії, виник конфлікт між міською управою і вищою владою, результатом якого стала відставка управи, а разом з нею і Євгена Рябцова з поста міського голови. На його місце був призначений товариш (заступник) міського голови Петро Бутенко, який перебував на цій посаді з 30 жовтня по 14 грудня 1919 року.
З 1919 року, після встановлення у Києві "радянської" влади, посада керівника міста називалася «голова міськради».
Голови міськрадиРедагувати
Довоєнний період (1921—1941)Редагувати
Німецька окупація (1941—1943)Редагувати
Німецька адміністраціяРедагувати
1 липня 1942—13 серпня 1943
Міська управаРедагувати
Післявоєнний період (1943—1991)Редагувати
Незалежна Україна (з 1991)Редагувати
Голови КиєваРедагувати
↑ Губернатор // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.)