110 З чим пов'язане виникнення дилеми сцієнтизму-антисцієнтизму?
110 З чим пов'язане виникнення дилеми "сцієнтизм-антисцієнтизму?
R кін. XIX-поч. XX в. складаються альтернативні фі-лософско-світоглядні установки: сциентизм і антісці ентізм (від лат. sciencia - наука). Ці позиції формуються на підставі позитивної або негативної оцінки науково-технічного прогресу і в цілому ролі науки в житті сучасного суспільства.
Сцієнтизм абсолютизує значення науки. Управління виробництвом, державою, стандарти освіти та інші соціальні сфери, згідно сцієнтистської позиції, повинні орієнтир-вать на наукову методологію та форми організації іаціі науки Громадський прогрес безпосередньо пов'язується з успіхами в розвитку наукового знання, з реалізацією теоретичних досягнень на практиці. Оцінюючи науку як найвищу цінність культури, сциентизм під наукою розуміє насамперед природознавство. Методологія природничих наук розуміється як еталон пізнавальної діяльності. У зв'язку з цим галузі знання, які не підпадають під стандарти природознавства, піддаються жорсткій дискредитації Поставлена позитивізмом проблема демаркації, що передбачає пошук твердих критеріїв відмінності науки від ненаукового знання, зафіксувала зневажливе сцієнтистської ставлення до «псевдонауки». До філософських напрямах сцієнтистської орієнтації слід перш за все віднести філософію науки, хоча певної сцієнтистської окрашенностью відрізняються і інші напрямки, як, наприклад, марксизм і психоаналіз.
Антисциентизм, будучи опозицією сциентизму, звертає увагу на негативні процеси в житті людини і суспільства, породжувані науково-технічним прогресом і поширенням природничо-наукового світогляду. Зростаюче відчуження і абсурдність життя, перетворення че ЮВЕК на гвинтик оіромного механізму, виникнення глобальних екологічних проблем - все це антисциентизм розглядає як результат впровадження науки в усі сфери життя. Відповідно до одного з най сильніших аргументів антісціснтістов, науковий прогрес не тільки не приводить до прогресу етичному, але, навпаки, сприяє зростанню етичного нігілізму. Антісціенгізм Вира жается в реабілітації позанаукових форм пізнання, таких як мистецтво, здоровий глузд, міфологія і релігія. У філософії антисциентизм найбільш яскраво представлений в екзистенціалізмі, філософії життя, герменевтики, антропології
Сцієнтизм і антисциентизм являють собою світоглядні позиції, які проявляються як у філософії, так і в інших сферах, наприклад в повсякденній свідомості Загалом дилема сцієнтизму-антисцієнтизму в абсолютизувати вигляді відображає розкол сучасної культури на дві альтернативні субкультури науково -технічну та художньо-гуманітарну Головна проблема сучасного світогляду полягає в тому, щоб, визнаючи цінність науки, не впасти в її сцієнтистської обожнювання.
від того яка з наук розглядається в якості зразка Довгий час в ролі « - зразковою »науки виступала математика. Тому головними ознаками науковості вважалися аксіо-Надмір матизмів і дедуктивний, що є головними характеристи ками математичного знання. Авторитет математики як еталона науки настільки сильний, що не тільки вчені, а й багато філософів прагнули математизировать навіть про іечь далеке від математики знання, щоб його можна було вважати наукою. Наприклад Спіноза спробував викласти етику геометричним способом. У Новий час в рані зразковою науки було зведено експериментально-математичне естествознс ня і до логіко-математичним критеріям науковості додалися емпіричні.
Теоретична розробка емпіричних критеріїв науки пов'язана насамперед з діяльністю неопозітівістов. Незважаючи на те що багато філософів займалися проблемами науки, тільки неопозитивізм прямо поставив питання про те чим відрізняється наукове знання від інших видів знання, тим самим по южів початок систематичному дослідженню крите ріїв научностн неоп тітігісти виходили з того, що всі знання будується на основі простих ошушенія Ці відчуття можна описати за допомогою простих речень, як, наприклад, «я зараз читаю книгу». R достовірності цих пропозицій неможливо сумніватися, оскільки вони являють собою констатацію елементарного факту. Такого типу пред теж-ня. їх називали «протокольні пропозиції», є емпіричним базисом науки. Для того щоб визначити, я'-ляется чи твердження науковим, необхідно встановити, які протокольні пропозиції лежать в його основі. Hav4 "0C7b зна ня неопозітівісти визначали відповідно до критерієм всріфіцчруемості (лат. verus істинний, facio - роблю). Цей принцип гла
Найбільший представить е і постпозитивізму К. Псппер сформулював проблему демаркації як питання про критерії розрізнення емпіричної науки з логікою і математикою з одного боку і з метафізичними системами, и другий сторони. 11ри дослідженні неопозітівістского критерію ве ріфіціруемості оьнаружілооь, що не тільки філософія не є наукою. Виявилося, що більшість теоретичних положень фізики не можна звести до протокольного пропозиціям. У зв'язку з цим К.
Лоппер виступив з критикою принципу верифіковані. З логічної точки зорі загальне твердження, яким є всякий науковий закон, не можна обгрунтувати приватним, тобто протокольним, пропозицією. На приклад, улвержденіе «всі люди - чоловіки», є загальним, оскільки відноситься до всіх людей Якщо ви зустріли на вулиці людину і він виявився чоловіком, можна стверджувати: «Ця людина - чоловік». Приватне твердження начебто підтверджує загальне, однак це підтвердження може оказатся ь-ся випадковим збігом. Логічно вірним є протилежне: приватне твердження може спростувати спільне. Наприклад, пропозиція «все лебеді білі» є спільним. Виявивши чорного лебедя, можна винести окрему твердження «Існує чорний лободи Приватне затвердження в даному випадку спростовує спільне. Такого роду міркування привели До Поппера до точки зору, що головним критерієм емпіричних ської науки є фальсіфіііруемость (від лат. Falsus - південний, facio - роблю). Принцип фальсіфіпіруемості голосують для емпіричної наукової системи повинна існувати можливість бути спростованою досвідом. Переконлива на перший погляд позиція К. Поппера була надалі піддана критиці, у тому числі і представниками постпозитивізму. Більш детальний аналіз наукового знання показав, що при виявленні окремих фактів, що суперечать закону, наукова теорія в цілому не спростовується на одному лише цьому підставі. Стало бути, і критерій фадьсіфіцірусмості не виконує завдання «лакмусового папірця», здатної однозначно визначити, чи є дане знання науковим
Робота, проведена філософією науки з дослідження критеріїв наукового знання, показала, що в якості критеріїв науки повинен розглядатися цілий комплекс ознак що включає в себе в тому числі і логіко-математичні та емпіричні. Відмінною рисою сучасних уявлень з питання про критерії науки є системний підхід. Доказовість, логічна несуперечність, емпірична подтверждаемость системність, простота, відтворюваність, підлога якої розуміється повторюване) ь методів і результатів наукового дослідження, а також цілий ряд інших ознак у сукупності визначає науковість знання Дослідження критеріїв науки є актуальним завданням також і в зв'язку з тим. що гуманітарні дисципліни, пгетен-дмухаючи на статус науки, мають специфічними особливості ми, аналіз яких істотно розширює поняття науки.
Інформація, релевантна " 110 З чим пов'язане виникнення дилеми "сцієнтизм-антисцієнтизму>?"
Різноманіття і суперечливість ціннісних орієнтацій науки як соціального інституту. Сцієнтизм і антісціентіцізм в оцінці ролі науки в сучасній культурі
ніж розуміти і не може свідомо контролювати наслідки своїх дій (аналогія - дитина, який маніпулює складними іграшками, не будучи в змозі оцінити небезпеку). Прихильники антисцієнтизму критикують науку за те, що вона пригнічує інші форми свідомості, ініціює негативні соціальні та природні процеси; представляють науку як відчужене мислення, як джерело
ніж дві і більше посилок - умовні висловлювання, а одна посилка є розділовим судженням. Залежно від числа умовних висловлювань розрізняють дилеми (два умовних висловлювання), трілемми (три умовних висловлювання), n-леми (п умовних висловлювань). При виведенні укладення лемматіческого силогізму затверджується альтернатива, тобто необхідність вибору тільки одного з усіх можливих
дилеми: A Zj У Доказ: __ 2JdC BvC ~ 5 г - = - 3. В vL Bz> А (пр. контрапоз.: 1) Сзі (пр. контрапоз.: 2) А (РПС: 3, 4, 5) - Правило складної деструктивної дилеми: AZ) У Доказ: Г п \. А => В LDD BvD 2 '? =? 77С> до "В А (пр. контрапоз.: 1) D з С (пр. контрапоз.: 2) AvC (пр. конструк. дилеми: 3, 4, 5) - Правило Внесення (кон'юнктивний відділення умов): Az) (BZ) С) Доказ:
ніж перше »235. Звідси безплідність пошуків зусиль для зближення-конвергенції Сходу і Заходу тільки лише на матеріальних ~ ^ 5Там ж. С.] 34. ної основі. І тут більш надійним є єдність матерії і духу, що досягається на метафізичної основі. Метафізика - більш глибоке підставу для зближення-конвергенції Сходу і Заходу. Вона надійніша порівняно не тільки з
ніж європейцям. Іншою причиною є той факт, що прагматизм може допомогти знайти компроміс між різними філософськими точками зору. Шлях примирення Країни Європи мають довгу історію і більш давні традиції, ніж країни Америки. Але, крім того, можна сказати, що американці підняли свою країну майже з нуля. «Те, що працює» - цей девіз став основою виживання та економічного
сциентизм в сучасної філософської антропології. Біологічна школа у вивченні людини. Соціал-дарвінізм, євгеніка, расова теорія, соціобіологія. Психологічна школа. Фрейдизм, неофрейдизм, біхевіоризм, гештальтпсихології. Соціологічна школа. А. Дюркгейм, К. Леві-Стросс, М. Вебер. Марксистська традиція в розумінні людини. Антісціентіческая традиція у філософській антропології XX століття.