Ні! — платі за неоформлене землекористування. Податки та бухгалтерський облік, № 95, Листопад, 2016 | iFactor

Лист ДФСУ від 09.09.2016 р. № 19397/6/99-99-12-02-03-15
Землекористувачі не зобов'язані вносити плату за користування земельними ділянками, на які не оформлено в установленому законодавством порядку право власності або право оренди, навіть якщо ставки такої плати встановлені органами місцевого самоврядування
Насправді лист, що коментується, такого революційного висновку не містить. Його ми сформулювали самостійно. Однак керувалися при цьому аж ніяк не намаганням видати бажане за дійсне, а лише тезами, висловленими у цьому листі, та ще чинним законодавством — і нічим більше.
То що ж воно нам говорить?
Дивіться: плата за землю вже другий рік поспіль визначена ПКУ як місцевий податок у складі податку на майно. Без сумніву, вам про це відомо — і з наших публікацій теж («Податки та бухгалтерський облік», 2015, № 12, с. 19; 2016, № 10, с. 3).
На жаль, місцева влада доволі часто нехтує наведеними приписами, унормовуючи правила сплати того чи іншого місцевого податку на свій розсуд. Про різні неподобства у цій сфері ви знаєте, вочевидь, не лише від нас («Податки та бухгалтерський облік», 2015, № 42, с. 16), а й із власного досвіду.
Як зазвичай ставилися до таких місцевих викрутасів ☺ податкові органи? У переважній більшості — схвально (див. БЗ 112.03), посилаючись при цьому на п. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97 р. № 280/97-ВР. Згідно з ним, зокрема, акти ради, прийняті в межах наданих повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території суб'єктами господарювання.
Дещо інакше розставляють акценти автори сьогоднішнього листа. Для початку вони наголошують на тому, що плата за землю справляється виключно у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності ( п.п. 14.1.147 ПКУ). А от такий платіж, як «плата за користування земельними ділянками», ПКУ не визначає.
Далі підкреслюють, що відповідно до п. 10.4 цього Кодексу встановлення місцевих податків та зборів, не передбачених ПКУ, забороняється. Тобто місцева рада безперечно перевищила свої повноваження.
І насамкінець недвозначно заявляють: суб'єкт господарювання відноситься до платників земельного податку лише якщо є законним власником земельної ділянки або її постійним землекористувачем ( п.п. 14.1.72 ПКУ). Якщо ж суб'єкт набуде право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності згідно з договором оренди, виникне обов'язок сплачувати орендну плату.
Що ж виходить? Невже ДФСУ закликає ігнорувати рішення органу місцевого самоуправління, прийняте ним з перевищенням повноважень? Може, й так... Адже наведені вище норми «самоврядного» Закону свідчать: обов'язковими будуть тільки ті рішення місцевих рад, які прийняті в межах їх повноважень. До того ж, ст. 19 Конституції України говорить про те саме: органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені власне Конституцією та законами України.
Однак найвиваженішим підходом у подібних ситуаціях, на нашу думку, є звернення до суду (можна хоч зараз, а можна й після нарахування вам штрафів податківцями). І приклади позитивних рішень судів вже маємо (див. ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 р. у справі № 200/26369/15-а). Тож якщо вам не байдуже, що ваша місцева рада перевищила свої повноваження, встановлюючи місцеві податки, не сидіть склавши руки. Борітеся — і поборете!
Теги плата за користування земельними ділянками плата за користування земельні ділянки право власності право оренди землекористувачі