'Брати' Теренція (Менандра)
Напевно найкраща з усіх комедій Теренція, який піднімає важливу тему виховання молоді. Визнавши деякі слабкі місця консервативного виховання, він все ж виступає проти проходження чужим для Риму зразкам еллінізму. Саме тому Теренцій відступив від грецького оригіналу ( ‘Братів’ Менандра), давши їй свою власну кінцівку. Взагалі, вже сам факт того, що ця проблема була поставлена - вже дуже красномовний. А вже те Як саме вона була поставлена, це і розкриває чому саме ця комедія вважається мною кращої.
У афінського Селянина на ім’я Демея є два сина - есхин і Ктесифон. Є у Демеи і холостий брат, Микион, Що живе в місті . Одного зі своїх синів (Есхина) Демея віддає на виховання Микиону. Але брати мають різні погляди щодо принципів виховання. Микион - прихильник поблажливого виховання, він дозволяє Есхіном будь-які вільності і витрати, вимагаючи від нього тільки одного - говорити правду, не приховуючи ніяких своїх вчинків. Демея, навпаки, тримає свого сина Ктесифона в надзвичайній суворості, постійно стежить за ним, ні на хвилину, як йому здається, не залишаючи без нагляду.
Словом, в п’єсі піднімається Конфлікт міста і села , а разом з тим міським і сільським моральності. І це не так просто, як здається на перший погляд, адже в тодішньому суспільстві, а особливо в Римі - моральне обличчя патріархального хлібороба (Демея) чтился як приклад ‘римської чесноти’ і як приклад людей, що жили в ‘золотий вік’.
Але ось же невдача, комедія поставлена так, що об’єктом для насмішок виставлений саме Демея, а прикладом для наслідування - Микион!
Отже, молоді люди отримують різне виховання. Сюжетна лінія п’єси розвивається на основі теми любові. Кожен з молодих людей закоханий. Кохана Есхина (Памфіла) з збіднілої сім’ї, вона вже чекає дитину, і есхин обіцяв одружитися з нею, але не наважується ще сказати про це дядькові. Ктесифон закоханий в рабиню-арфістку. Допомагаючи своєму братові , есхин відкрито викрадає арфістку у звідника, ніж виробляє галас на весь місто. Демея, дізнавшись про всі проступки Есхина, дорікає свого брата за потурання, кажучи, що живе з ним в селі Ктесифон не здатний на такі витівки.
Так виходить, що есхин виявляє героїзм, ризикуючи своєю репутацією і своїм шлюбом, щоб допомогти братові в його розпусних справах. Есхин малюється в п’єсі досить благородним молодою людиною.
Але ще більш гідно виглядає його прийомний батько Микион, який, не дивлячись на все своє хвилювання, тримає себе спокійно, до останнього не розкриваючи суті події стороннім (як того хоче син і його брат). Удавано визнаючи, що есхин зовсім розпустився, що він кинув вагітну наречену і т. д., він все одно Публічно вдає, що стоїть на його стороні, і що він спокійно сам все владнав, організувавши весілля, крім того ще й зберігши в будинку вкрадену арфістку (нібито Есхіном для себе ж).
За часів Шекспіра, Корнеля і Расіна - все б обурилися, що таке неможливо, але в елліністичної п’єсі таке поблажливе поводження батька не виглядає штучно.
Демея
Інша! Якщо до справи байдужий ти,
Удавано докорив, хоч людиною будь.
Mікіон
Навпаки, вже я прісватался дівчину
І справа впорався, весілля вже готується,
І всіх позбавив я від страху всякого.
Ось це людяно.
Демея
Між іншим, що ж,
Тобі вчинок подобається?
Mікіон
Не подобається, Але я його не в силах змінити ніяк,
А раз не можна, то й терплю в спокої.
Людське життя - що в кістки, все одно, грати:
Чого бажаєш більше, то чи не випаде,
Що випало - виправ, так поіскуснее.
Цей фрагмент коштувало привести для з’ясування ще одного нюансу, того, яку роль в цьому ‘міському’ типажі виховання відіграє грецька філософія, принципи гуманізму і т. д., що видно і без всяких додаткових пояснень.
І що на це відповідає консерватор Демея? Він не знаходить нічого кращого, ніж згадати про витрати на викуп арфістки! Тобто скочується в меркантилізм.
Майстерний ісправітель! Двадцять хв твоїх
Пропали за співачку, а її б гнати
Швидше геть: продати не можна, так даром хоч.
Але потім з’ясовується, що викрадення було скоєно саме для Ктесифона. Демея в сказі, він звинувачує Микиона, що той порушив домовленість і втрутився в виховання другого сина, тоді як Демея в виховання Есхина не потикатися. Микион намагається пояснити, що це не так, але зрозумівши марність цієї справи, почав іронізувати, та при чому дуже цікавим чином:
'Старовинна прислів'я: Між друзями все повинно бути загальне'.
Перші закиди Демея відразу ж летять в бік грошових питань і надмірних витрат, що видає його ницість. Микион успішно парирує. Далі йде сентенція про популярну в Римі темі ‘псування моралі’ нового покоління, і тут Микион так-же успішно відповідає, помічаючи гідності братів, при чому такі гідності, які нічого не варті для типово-римського патриція.
Що в них я бачу, то дає надію мені,
Що все піде за нашим бажанням:
Вони розумні, тямущі, до часу
Тактовні і один одного люблять, в них видно
Характер, образ думок чудові:
У будь-який момент їх можеш повернути на шлях.
Але ти не бійся, що вони до майна
Злегка зневажливе. Демея! Друг!
На все інше ми розумнішаємо з віком,
Один порок у старості є:
До грошей ми понад заходи все уважні.
Їх час відшліфує.
Демея ж забиває ще один цвях в свій же труну.
Так, ось тільки б
Прекрасні твої всі ці доводи
І благодушність не сплюндрували б нас.
Здавалося б, що Демея програв і повинен зізнатися, що його система виховання гірше - він дозволяє Есхіном одружитися і не втручається в зв’язок Ктесифона з арфісткою. І навіть більше того, він щиро розкаюється.
Думав: знаю що; виявиться - зовсім не знав;
Важливим що вважав на ділі, то кидати доводиться.
Так сталося і зі мною. Вів я життя сувору,
А майже в кінці шляху з нею розлучаюся. Але чому?
Так на ділі ясно бачу, що для людини немає
Нічого на світі краще м’якості і лагідності.
…
І його всі хвалять, люблять; я ж - селюк,
Я їх виховав насилу, а він привласнив їх собі
З малої тратою; мені все горе, а йому все радості.
Взяв дружину. О, скільки тут я бачив неприємностей!
Сини пішли - турбота нова. Намагаючись їм
Більше дати, витратив життя я всю свою і молодість
На набування. І на схилі років моїх тепер від них
Ось яку отримую за труди нагороду я -
Ненависть! Тому ж, інакше, без праці даються все
Вигоди батьківські; його всі люблять, від мене
Геть біжать; йому довіряють думки всі свої, його
Поважають, обидва з ним, а я один, покинутий.
Жити йому бажають довше, смерті чекають моєї вони.
Грубий і скупий, похмурий, дикий і скупа,
Насправді ніякої батя-консерватор ніколи в житті б такого не сказав, в його уста вкладено критика сільського консерватизму як раз з боку, від третьої особи, і сам факт того, що така критика має місце бути, грає на користь Теренція… або… на користь Менандра?
Насправді є серйозний резон вважати, що саме Менандру належить все краще, що має ця комедія, і навпаки від Теренція вона отримала все найгірше. Теренцій пропонує нову несподівану кінцівку п’єси. ‘Визнавши’ свою поразку, Демея раптом вирішує змінити свій характер, бажаючи бути для всіх добрим.
Теренцій при цьому дуже прямолінійно вказує глядачеві, що Демея суціль лицемірить. На самому початку йому вистачає сказати кілька добрих слів і поцікавитися чимось на кшталт ‘як справи?’ Або ‘жити не зможу не впізнавши ім’я такого доброго людини!‘, І ось ще вчора вороги - все починають любити Демею, ось так на рівному місці, ось так нічого не запідозривши навіть.
Демея
Твій батько я і природою
І духом. Більше очей своїх люблю тебе.
Але що ж не запрошуєш в будинок дружину?
Есхин
Прагну,
Та ось затримка у мене: флейтистки немає,
І гіменей співати нікому.
Демея
Не хочеш
Мене послухати, старого?
Есхин
А що?
Демея
Та облиш
Всю штовханину, гіменей і факели
І флейтщіц. Накажи скоріше паркан ламати
В саду, терпи сюди таким шляхом
Наречену, роби спільний дім, переводи
І мати і домочадців всіх.
Есхин
Ось славно як,
Батько мій милий!
Демея
(про себе)
‘Милий’ я звуся вже!
Будинок брата стане прохідним; він цілу
Натовп до себе напустити і витратиться.
А мені на що? Я ‘милий’, став їм подобатися.
Нехай цей Крез відраховує двадцять хв!
(Голосно)
Сір! Ну? Іди й роби.
Сир
Робити? Що?
Демея
Ламай!
Клич, веди їх!
Гета
Боги та врятують тебе,
Демея! Нашої всієї сім’ї приємне
Ти робиш.
І ось у Теренція вже хизується на всю типова Батіна логіка, ‘цієї молоді аби ламати, аби витрачати’. Надівається маска ‘творця’, при чому в самій жалюгідною її формі з можливих.
Можливо вам вже доводилося бачити консервативних людей похилого віку, які малюють два стільці з крайнощів, де є наприклад намальовані Платоновские ідеї праці і неробства. І якщо праця це корисно - він абсолютизує цю корисність, закликає працювати по 15 годин на добу, не рахуючись ні з чим, а будь-яке заперечення цього способу життя - стане таврувати ганьбою і називати проявом ліні і джерелом майбутнього розпусти.
І він як би показує, що навіть припустимо я на твоєму боці, я готовий прийняти всі твої постулати! Але тут же декламує плоди своєї уяви, демонструючи тотальний нерозуміння опонента і дискредитуючи власну позицію. Точно так само чинить Демея.
Я за вас, я такий же як і ви, давайте все валити, давайте порушувати моральні підвалини суспільства, давайте я дозволю вам вбивати і грабувати! І у відповідь неймовірна реакція ‘о, як ми тебе любимо, як же ти добрий!’. Якщо в реальності такі висери від консерватора ЗАВЖДИ б’ють мимо цілі і викривають тупість говорить, то тут він нібито потрапив в саму мету і воно спрацювало. Таке міг написати тільки людина, яка або сам такий же тупий (що так і є), або ж той, хто хотів би показати абсурд в разі якщо умовний ‘батя’ прав. Таким чином Теренцій і Менандр виявляються в кінцевому підсумку людьми абсолютно різних типів.
Mікіон
Що таке? Що характер відразу змінило твій?
Що за дурощі і що за щедрість раптом?
Демея
Скажу, послухайте.
Ось що показати хотів я. Наші сини тебе
Лише за те зараз вважають добрим, ввічливим,
Що завжди їм потураєш, їх даруєш і балуєш,
А не те щоб сам ти життям відрізнявся правильної
Або був розумно добрим. Ну, а якщо життя моя
Ненависного вам за те, що (чи мають рацію, не праві ль ви)
Чи не потурає у всьому я - вам заважати не стану я:
Купувати, мотати і робити що хочете можете.
Тільки якщо віддасте перевагу, щоб виправив я, дотримав,
А при нагоді спустив би вам, коли по молодості
Чи не додивитеся, з пристрастю впоратися не зможете ль,
Ні збагнути порядком, тут до ваших послуг я.
І ось Теренцій навіть доходить до того, що заявляє - ‘Я не вірю Менандру’. Заявляє що любов Есхина просто результат розбещеності. Але він не бачить в упор, що модель виховання Микиона дала крім того і зовсім інший Результат , справа не тільки в відношенні дитини до батьків, його не можна просто звести до Підкупу. ‘ Син’ Микиона виріс у всьому більш доброчесним. Теренцій програв тут і за формою (обов’язково почитайте) і за змістом. ‘Римський типаж’ в ньому взяв гору.
Ахіллес на Скірос, Мозаїка з зевгма в Сирії (IIIв. Н. е.)