У російській мові досить велика кількість різних частин мови. Всі вони виконують певні функції, всі вони необхідні для правильної, грамотної мови. Однак на превеликий жаль, переважна більшість населення нічого не пам’ятає з курсу шкільної програми. Все, що їм відомо – це існування трьох категорій – дієслова, прикметника і іменника. Але ж і інші частини мови не менш важливі! Наприклад, ім’я числівник.
Можливо вас зацікавить
Визначення
Уявімо, що ми знову в школі і у нас урок української мови, на якому ми проходимо числівники. І для початку варто нагадати всім тим, хто не дуже уважно слухав викладача у 4-6 класі: ім’я числівник – це слова, що позначають кількість, число (тому й назва така). Вони вважають предмети, а тому інша їх назва – лічильні слова. Вони відповідають на такі питання: «скільки?» (п’ять, двадцять, сто сімдесят три), «який?» або «який?» (перший, шістнадцятий, дві тисячі вісімнадцятий).
Екскурс в історію
На шкільному уроці ім’я числівник викладається стисло і скупо. Як, втім, і все інше. Ніхто не розкаже, як і яким чином утворилися числівники. А між тим це дуже цікаво. І якщо б дітям у школі давали таку інформацію про ім’я числительном, контрольні та інші тести вони писали б суцільно на п’ятірки.
Отже, давньоруська мова. Примітний відразу той факт, що ніяких рахункових слів як категорії мови у ньому не було. Зовсім. Незважаючи на те, що вважати, звичайно ж, доводилося. Але через брак спеціальних слів для рахунку люди користувалися позначеннями частин людського тіла – наприклад, ліктем вимірювали довжину, а п’ястю (раніше так називали руку, долоню з п’ятьма пальцями) кількість. Якщо потрібно було порахувати щось більше, ніж п’ять, вважали кілька разів по п’ять – як у відомій казці про Іванушке-дурника, якому за золотогривих коней дали «сім п’ять шапок срібла», тобто сім разів по п’ять штук.
Самих же числівників імен (тобто слів, які відомі нам нині під цим визначенням) у жителів Стародавньої Русі було тільки дванадцять. Сюди входили всі лічильні слова від одного до десяти, а також сотня і тисяча. Трохи пізніше, в тринадцятому столітті, з’явилося тринадцяте ім’я числівник – сорок. Що ж стосується інших, їх історія почалася набагато пізніше, а утворення таких одиниць мови відбувалося шляхом трансформації двох слів в одне, комбінуючи були в древніх лічильні слова.
Становлення імені числівника як частини мови
Довгий час слова «один», «два», «три» і так далі, які були у розпорядженні стародавніх, ставилися ними далеко не до рахунковим, а до іменником або прикметником. Так сталося тому, що не було ніякого загального ознаки, яка б мали виключно ці слова і який би тим самим згуртував їх, відокремивши від інших слів. Щоб виправити це непорозуміння, потрібен час, по закінченні якого майбутні числівники втратили категорії роду і числа, значення предметності і стали набагато більше походити один на одного. Все це і дозволило, нарешті, виділити дані слова в одну велику загальну групу, а сталося це знаменна подія аж у чотирнадцятому столітті. Вірніше буде сказати, тоді цей процес стартував, виявився запущений, і чотири століття тому, на початку вісімнадцятого століття, він нарешті завершився.
Першим, хто заговорив про ім’я числительном як про частини мови, став, зрозуміло, великий розум того часу Михайло Васильович Ломоносов. Саме цим ім’ям і цією категорією вчений назвав лічильні слова у своїй граматиці. Далі поговоримо про ознаки імені числівника як частини мови.
Ознаки числівників
Поговоривши про історичні події, що передували становленню рахункових слів такими, які вони є на даному етапі, варто повернутися в день сьогоднішній і детальніше розповісти про характеристики даних слів. Тема: “Ім’я числівник” проходиться в середній школі, і навіть ті, хто був круглим відмінником, навряд чи зможуть пригадати всі їх ознаки.
Перше і найголовніше, що необхідно запам’ятати: всі числівники поділяються на групи в залежності від значення. Таких груп (інакше ще кажуть “розрядів”) всього дві, трохи пізніше про них буде розказано більш докладно. А ще як відрізнити імена числівники? Наступний ознака, за якою це можна легко зробити – це зміна за родами, числами і відмінками, подібно прикметником. Це поширюється не на всі групи числівників; і до цього також повернемося нижче. Крім того, в залежності від розряду, імена числівники здатні виконувати будь-яку синтаксичну роль, тобто бути будь-яким членом речення.
Розряди
Як було сказано вище, за своїм значенням числівники поділяються на дві групи, однак перш ніж говорити про них, варто сказати ще пару слів і про те, що їх можна розбити на класи і за будовою. В подібній класифікації виділяють три типи числівників:
- прості (один, два, три, чотири, п’ять – у них один корінь,
- складні (п’ятдесят, сімдесят) – у них два кореня,
- складові (п’ятдесят п’ять, сто десять) – у них кілька слів складають одне загальне.
Повертаючись до того, що розповідають у школі (в 6 класі) про ім’я числительном, необхідно, нарешті, відзначити, що за своїм значенням лічильні слова бувають або узагальнюючими, або кількісними. Деякі, втім, виділяють ще порядкові і дробові числівники. Про кожну з даних категорій поговоримо нижче.
Кількісні числівники
Ці лічильні слова відповідають на питання «скільки?» і позначають кількість за рахунку – дві кульки, п’ять собак тощо. Числівники без іменників (просто два або п’ять) також входять у категорію кількісних, тоді говорять, що мова йде про відверненому предметі.
Кількісне ім’я числівник має відмінкові форми, але не має роду і числа. Останнє справедливо для всіх лічильних чисел даної категорії, крім числа один (вона змінюється по-різному), а також чисел два (є жіночий і чоловічий рід) і півтора (те ж саме). Ті, кого хвилює питання про те, як відрізнити імена числівники від інших частин мови, можуть звернути найпильнішу увагу на відмінювання цієї категорії: воно відрізняється для різних слів. Так, наприклад, слова від одного до чотирьох відмінюються як прикметники, а от від п’яти до двадцяти (і тридцять до них додатково) – як іменники жіночого роду з закінченням на м’який знак (іншими словами, що відносяться до третього відмінювання). Такі слова, як п’ятдесят, схиляються наступним чином: зміні підлягає кожна з частин (ми пам’ятаємо тепер, що подібні слівця мають два кореня, тобто дві частини). За таким же принципом змінюються не тільки всі складні, але і всі складові числівники. А сто сорок і дев’яносто взагалі схиляються по-особливому: у них з усіх відмінкових форм є тільки дві (именительная і винительная), які вживаються в шести відмінках.
Збірні числівники
Збірні імена числівники багато в чому схожі на кількісні. Узагальнюючими вони називаються тому, що певна кількість визначають як єдине ціле, ніби збираючи його в купку: п’ять машин – це кількісний числівник, а ось п’ятеро хлопців – вже збірне. До таких рахунковим словами, за правилами, належить і слово «обидва» з формою «обидві», незважаючи на те, що деякі вчені схильні відносити їх до займенникам. У збірного імені числівника як частини мови є кілька характерних ознак: по-перше, такі слова не вживаються з іменниками жіночого роду – ніколи! По-друге, відмінюються як прикметники у множині.
Порядкові числівники
Їх деякі виділяють з розряду кількісних. Тоді як відрізнити імена числівники від інших? Загалом-то, досить просто. Дані лічильні слова не просто позначають кількість, вони називають порядок при лічбі, тобто вказуючи на якийсь один окремий предмет, позначають його порядковий номер. До цієї категорії належать такі слова, як перший, другий, тринадцятий, сорок шостий, дев’яностий і тому подібні. Як можна здогадатися, порядкові числівники відповідають не на питання «скільки?», але на питання «який?» або «який?».
Вони нагадують прикметники тим, що змінюються за числами, відмінками і пологах. Як ця категорія, вони схиляються, що дає право багатьом лінгвістам відносити дані лічильні слова взагалі до прикметників. Цікава особливість, яка відрізняє порядкові числівники від інших: якщо змінити за відмінками потрібно складений числівник, наприклад, порядковий номер року – дві тисячі вісімнадцятий, то схилятися буде лише останнє слово (у даному випадку – вісімнадцятий), інші ж залишаться без змін.
Дробові числівники
Далеко не всі виділяють дані лічильні слова в окрему категорію. Однак, можливо, в цьому є сенс для тих, хто не розуміє, як відрізнити імена числівники однієї групи від іншої. Дробові числівники ні з чим іншим не переплутаєш – адже вони називають не цілі числа, а дробові: п’ять восьмих, шість одинадцятих і так далі. Тим не менше значення у них збігається з кількісними, так що можна сказати, що дробові лічильні слова є якимось різновидом кількісних «колег».
Невизначено-кількісні числівники
Зовсім вже рідкісні лінгвісти-вчені виділяють навіть п’яту категорію числівників. Їх вони називають невизначено-кількісними і запекло сперечаються з тими, хто дані слова відносить до займенникам. Мова йде про таких словах, як декілька, небагато, мало, чимало, багато, стільки й інших. Таким чином, побічно кількість необхідних предметів все-таки названо («купи кілька груш» – значить, пару штучок), але прямо потрібне число зазначено. Кілька – це скільки? А багато? А мало? Ця невизначеність, вважають багато мовознавці, і обумовлює необхідність виділення п’ятої групи, в якій будуть знаходитися подібні слова, відмінні від інших.
Тим не менш у цих слів дуже багато рис, які взагалі жодним чином числівником не притаманні. Наприклад, вони знаходяться у формі порівняльної ступеня, не можуть схилятися, а також піддають суб’єктивній оцінці (п’ять – це для всіх п’ять, а трохи або багато – в кожного своє власне). Завдяки цим фактом у даних слів дуже багато спільного з прислівниками, іменниками і займенниками.
Загадка деяких числівників
Продовжуємо наш урок української мови в 6 класі. Тема – “Ім’я числівник”. Час цікавих історій – вистачить давати нудні визначення, краще дізнатися про те, як відбулися і що значили раніше деякі числівники.
Перше рахункове число, про походження якого необхідно згадати, це сім – особливе, таємниче для багатьох як в давнину, так і по сей день. У християн це число вважалося святим, а Святе Письмо визнавало сім смертних гріхів, що передаються до сьомого коліна. Для стародавніх мешканців Єгипту сімка теж була числом незвичайним. Вони сприймали її як синтезу трійки і четвірки, де перша була основою життя, сім’єю – саме троє складають основу сім’ї: мати, батько та дитина, – а друга символізувала сторони світу і напрямку вітру.
Згадуване вище числівник сорок, що з’явилося в лексиконі давніх дещо пізніше перших дванадцяти рахункових слів, своїм першим значенням мала «мішок», а другим – «сорочка». Навіть зараз сорочку, переважно чоловічу, часто називають саме сорочкою. А ось числівник один веде свій рахунок від слов’янського слова єдиний, тобто єдиний.
Числівник два сталося, найімовірніше, з давньоіндійської мови. У ньому воно звучить практично аналогічно – «дува». Числівник чотири (яке, до речі, в Китаї, Кореї та Японії не люблять, вважаючи пов’язаним зі смертю) має корінь з латинської мови – «куаттуор». Він, до речі кажучи, загальний з такими словами, як квадрат і квартет – недарма у чотири кути квадрата, а в квартеті – чотири людини. Числівник вісім мало що змінилося: раніше воно звучало як «осемь», тобто близько семи, наступний за сім’ю; а десять зобов’язане своїм походженням латинському слову «децэм». Ну і, нарешті, мільйон, що з’явився завдяки Марко Поло в тринадцятому столітті, який поєднав італійське слово «міллі» (тисяча) і «професіоналів», на російську мову перекладається як суфікс «іщ», який вказує на щось велике, величезне. Так що мільйон – не що інше, як тысячища.
Цікаві ігри з числівниками
Саме цю частину мови дуже часто використовують у всіляких ребусах та загадки для малят. Наприклад, у таких-от: і100рія, 7я, 100рож, ме100, 3умф, с3ж, 100йка, по2л, ви3на і так далі.
Дуже часто лічильні слова трапляються в назвах кінострічок. Всі і не згадаєш! «Два капітана» і «Сімнадцять миттєвостей весни», «Три плюс два» і «Дві долі», «В бій йдуть одні старики» і «Двоє: я і моя тінь»… Список можна продовжувати і продовжувати, і він охопить тільки кінематограф. А адже нітрохи не менше цей перелік в літературі. Ще й більше! «Три порося» і «Три мушкетери», «Один день Івана Денисовича» і «Вовк і семеро козенят», «Знак чотирьох» та «Четверта висота» – як наші, так і зарубіжні автори і режисери люблять використовувати числівники у своїх творах.
Прислів’я і приказки з числівниками
Їх теж хоч греблю гати. Причому якщо піднатужитися, можна згадати приказки, містять у собі найрізноманітніші числівники. Але навскидку, як правило, на розум йдуть ті, які оповідають про одному або двох: про двох чоботях, які пара, або про двох зайців, за якими не треба гнатися одночасно, або про одного воїна, який в полі не воїн зовсім… У цей же перелік, зрозуміло, потрібно віднести і безсмертну фразу про одного, який за всіх, і про вухо, з якого все вилітає… загалом, якщо посидіти і подумати, подібних приказок в пам’яті виявиться безліч. Насправді ми просто не замислюємося про те, як часто і як багато ми вживаємо в своїй промові ті чи інші її частини.
Веселі загадки з числівниками
Оскільки наш урок російської мови – цікавий, не обійтися на ньому і без загадок. Зрозуміло, не будь попало – тих, в яких містяться числівники. Їх теж в нашій мові вистачає з надлишком. Наприклад:
- П’ять чуланов – двері одна (рукавичка).
- Голосно каркнула ворон на сто міст, на тисячу озер (грім).
- Стоїть будинок в дванадцять вікон, у кожному вікні по чотири дівчини, у кожній дівиці по сім веретен, у кожного веретена різне ім’я (рік, місяці, тижні, дні).
Цікаві факти
Числівники – вельми цікавий, цікавий і захоплюючий матеріал для вивчення. Шкода, що в школі всі обговорення будь-якої теми направлено, за великим рахунком, тільки на те, щоб грамотно написати диктант. Ім’я числівник, між тим, після написаного контролю вивчатися більше не буде, а всі зазубрене миттєво вивітритися з дитячих голів. Якби в навчальних закладах підходили до справи з толком і вміли зацікавити дітей, більшість дорослих навіть у п’ятдесят пам’ятали б, що таке числівник і які його головні ознаки. Хочеться сподіватися, що коли-небудь саме так і буде!