Зі мною "це" сталося рік з невеликим тому, так що якісь подробиці вже стерлися, щось бачиться по-іншому. Почну з того, як я дійшла до такого життя. Почалося все з мого гінеколога (не в консультації, звичайно). Жінка вона нетрадиційна, багатодітна (троє), велика розумниця і вилікувала багатьох моїх подруг (через них я з нею і познайомилася). Так от, хтось із них мені сказав, що вона велика шанувальниця домашніх пологів взагалі та пологів у воду зокрема. Перебувала я в ту пору місяця на 3-му вагітності. Треба сказати, запало мені це в душу, і стала я цікавитися пологами у воду, книжки всякі купувати і т.д. Пологовий будинок мені представлявся таким собі конвеєром, на якому бездушні акушери потоком витягують дітей з породіль. До того ж, прочитавши про всякі методи в західних книжках, захотілося народжувати навпочіпки, щоб був інтим, щоб ніхто не заважав і т.д. і т.п.
Загалом, народжувати вдома я ще не зібралася, але купа вимог у мене вже була.
Далі пішли ми з чоловіком займатися на курси "Коштовність" . Поправилася я всього на 8 кг (зараз я важу на 6 кг менше, ніж до пологів - яскравий приклад того, як вагітність можна використати на свою користь), не було ніяких проблем з набряками (все це підконтрольне), взагалі, все пройшло гладко.
Повинна сказати, що мій чоловік дуже прохолодно (якщо не сказати гірше) поставився до самої думки про пологи вдома (дослівно він сказав, що моя гінеколог - ненормальна), і на курси я його затягнула силоміць. Половину занять він просидів з кислою міною, але потім його обличчя почало розгладжуватися:), і під кінець він уже був готовий на такий експеримент.
Обмовлюся, що ніхто на курсах не вмовляє народжувати вдома і, власне, цьому приділяється всього одна лекція (але яка!). Головне - це ставитися до РОДАМ не тільки як до МЕДИЧНОМУ, але і як до великого духовні процеси, в якому закладається особистість дитини, і змінюється характер матері. Адже всі ми вже не такі як раніше, чи не так?
Почалося все в 4 ранку. Народжувала я свій скарб більше доби. Не буду описувати всіх подробиць, з часом вони стираються, скажу тільки, що було все - під кінець я зовсім зневірилася, потуги були 5 годин. Ще не перестала жаліти себе, не стала йти назустріч болю - не народила.
Це я вважаю головною своєю перемогою в пологах - я змогла! Я подолала себе!
Окремо скажу про роль чоловіка в пологах. Він мені сильно допоміг на потугах - майже всі 5 годин я провисіла у нього на руках. Все це нісенітниця, що вони в непритомність падають і потім не хочуть з дружиною любов'ю займатися - це може, звичайно, статися у випадку, якщо чоловік не підготовлений, нічого не читав і не ходив на курси з дружиною, але мій поводився, як справжній батько сімейства. Він тепер усім говорить, що він народив СИНА і з піною у рота доводить всім перевагу пологів у воді.
Тепер поговоримо з медичної точки зору. Я багато всякого перечитала і переслухала всіляких страшилок від бажаючих відрадити нас лікарів, батьків і просто друзів. На сьогоднішній день окрім післяпологової кровотечі (імовірність якого при невтручанні в процес надзвичайно мала) не бачу ніякої небезпеки для жінки. У моєму випадку поруч була дуже досвідчена акушерка (Юля Постнова), у якої на рахунку було близько 1000 пологів на той момент - так що з цього приводу я була спокійна. Більш того, народжують вдома найчастіше ті жінки, яким показано кесарів розтин (вік, з міопією, з вузьким тазом, після першого кесарева). Одна народила двійню після кесаревого. Головне - це бажання народити самій, без стимуляції, в повній свідомості і твердій пам'яті:), а не довіряти своє тіло сумнівним лікарям. Боязнь народжувати вдома йде від нашого страху, що наше тіло в потрібний момент не зможе зробити того, що вони мають зробити і від бажання перекласти відповідальність за цей процес на кого-то другого (щоб потім його все життя обвинувачувати). Та й звідки йде переконання, що все відбувається зовсім без контролю? Акушерка приїжджає з інструментами, якщо що, може і укол зробити, і зашити, і крапельницю поставити.
Головне, що ти впевнена - не буде непотрібного втручання.
На закінчення можу сказати, що у нас росте чудовий син, і наступного (сподіваюся, не останнього) дитини ми теж народимо у воду.
PS Нещодавно дізналася, що післяпологові кровотечі зупиняють в домашніх умовах, тобто для їх зупинки не потрібна госпіталізація.