Apis mellifera carnica var. ukrainica carpatica
Згідно В. А. Губіна це особливий тип карніки – карпатський. Він сформувався в результаті поширення бджіл по долинах річки Дунай, а потім Тиси, з проникненням у Східні Бескиди. Тут, як вважає Є. Сандуляк, сформувався карпатський тип бджіл – проміжний між Країнською та українською степової поруляцією українських бджіл.
Карпатська популяцыя бджіл – це унікальний випадок, коли в одній комасі зосереджено багато корисних ознак. Перелічимо основні з них.
- Швидкий весняний розвиток сімей.
- Бджоли однаково добре працюють на взятках різних типів.
- Можуть брати нектар з низькою цукристістю.
- Працюють у похмур, холодну, дощова погоду.
- Слабка схильність до роїння.
- Бджоли завжди з медом і виробляють багато воску.
- Прополисовання помірне.
- Здатність працювати на запиленні теплиць і павільйонів.
- Хороша стійкість до хвороб і шкідників.
- Поведінка бджіл вище всяких похвал. Ніколи не зляться і не нападають!
Стільки позитивних якостей, а недоліків практично немає. Зазначимо тільки, що бджоляр повинен стежити за силою сімей. При слабких взятках Карпатські бджоли працюють на розплід. Наскільки пасічнику треба, щоб вулики через 25-30 днів були забиті бджолами, вирішувати йому самому.
Карпатські бджоли сформувалися в умовах Карпатських гір. Вони характеризуються цілим комплексом цінних біологічних і господарськи корисних ознак.
Повідомлення про добрі якості карпатських бджіл, які розводились на пасіках Підкарпатської Русі, як тоді називалось Закарпаття, знаходимо в чеських пасічницьких виданнях ще в 20-ті роки минулого століття (Седлачек А., 1923; Гайні М., 1923; Кітцбергер І., 1927). У них відмічалась добра якість зимівлі місцевих сірих бджіл, бурхливий весняний розвиток, низька рійливість, висока продуктивність та перспектива їх продажу за кордон.
Перші відомості про морфологічні та біологічні особливості місцевих чистопородних бджіл Закарпаття подані в працях Ужгородського державного університету (Майор Ф.І., 1954), в яких вони характеризуються, як темні без ознак жовтизни, схильні до тихої заміни маток із слабко вираженим інстинктом роїння та властивістю інтенсивно використовувати ранній взяток.
Така характеристика карпатських бджіл була підтверджена дослідженнями О.В. Містергазе (1963), проведеними на Українській дослідній станції бджільництва (УДСБ). Згодом П.О. Губа (1972) на основі результатів, одержаних у різних зонах України при випробуванні бджіл з метою їх районування, описав їх біологічні та господарськи корисні ознаки порівняно з бджолами інших порід. Карпатські бджоли та їх помісі, в більшості випадків, переважали за медовою продуктивністю бджіл інших порід.
Проте ці дослідження були епізодичними. Систематичне, всебічне вивчення карпатських бджіл розпочалось в 1966 р. з ініціативи завідувача кафедри бджільництва Московської сільськогосподарської академії ім. К.А. Тімірязєва (ТСГА) професора Г.А. Аветисяна. Він, повертаючись з Румунії, де був на засіданні Ради Апімондії, зробив зупинку в Закарпатті на обласному бджолорозпліднику. Це відвідання розплідника було спричинене звітом В. Губіна, який як працівник кафедри, виконуючи завдання з обстеження пасік Рахівського району, наполягав на прийнятті термінових заходів для збереження місцевих сірих миролюбних однотипних бджіл (Губина Т.И., Гайдар В.А., 2006).
Миролюбність місцевих бджіл, їх інтенсивний весняний розвиток, надзвичайна завзятість в пошуках джерел медозбору, тривалість їх льотної діяльності в тихі теплі дні з 5.30 ранку і до 22.00 вечора настільки вразили Г.А. Аветисяна, що він вигукнув: «Та це ж золота бджола!» (Пилипенко В.П., 2006).
В 1966 р. колишня Республіканська контора бджільництва Української РСР уклала угоду з науково-дослідним сектором (НДС) ТСГА про виконання тематики з селекції карпатських бджіл. Для її виконання на обласний бджоло-розплідник був відряджений аспірант кафедри бджільництва І.К. Давиденко. Працівники розплідника В.П. Пилипенко та І.М. Мерцин запропонували йому для вивчення п’ять найбільш продуктивних сімей. Вони започаткували перші лінії карпатських бджіл: 41, 48, 78, 88, і 104. Кращою виявилась лінія 78 (Аветисян Г.А., Давиденко И.К., 1969). Випробування бджіл цієї лінії в умовах Рязанської області показало їх достовірну перевагу за основними господарськи корисними ознаками над край-ськими австрійської селекції, сірими гірськими кавказькими та місцевими бджолами (Аветисян Г.А., Подковко СМ., Угроватов А.П., 1970).
Одночасно продовжував роботи з пошуку чистопородних бджіл В.А. Губін. Його увагу привернули бджоли Міжгірського району. Тут він за участю зоотехніка обласної контори бджільництва 1.1. Юрика, обстежив високогірну пасіку під полониною Тяпеш, на якій його бджоли розводились “в собі” не менше століття, їх окрас був однотипним – сірим. З них вони вибрали та використали в селекції сім’ю, яка започаткувала потомство згодом дуже відомої лінії 77.
Дворічні випробування бджіл цієї лінії в умовах Сибіру показали їх достовірну перевагу щодо медової продуктивності над се-редньоросійськими бджолами місцевої популяції та крайськими австрійської популяції (Аветисян Г.А., Губин В.А., Кашковский В.Г., Юрик 1.1., 1970). Під час квітування акації жовтої карпатська сім’я на контрольному зважуванні показала рекордне збирання нектару за день – 16 кг.
Позитивні результати з використання карпатських бджіл дали підстави для продовження робіт із всебічного вивчення карпатських бджіл Закарпаття та їх використання в різних кліматичних зонах колишнього СРСР.
У 1969-1971 рр. аспірант кафедри бджільництва ТСГА А. Морозов вивчав ефективність використання міжлінійних гібридів карпатських бджіл. В його дослідах гібридні бджоли від схрещування маток 198 лінії з трутнями 41 лінії за всіма показниками були кращими порівняно з різними поєднаннями інших ліній. В 1971 р. він брав участь в роботі експедиції до Узбекистану з масової репродукції маток карпатських бджіл у напівпустельних районах. Звідти маток постачали на великі розплідники бджіл Північного Кавказу Росії. їх також використовували для виконання робіт з розробки технології виробництва та використання без-стільникових пакетів відселекціонованих ліній карпатських бджіл (Гайдар В.А.).
Дослідження, започатковані А. Морозовим, продовжив аспірант В.Д. Хижа, який вивчав вплив інбридингу і міжлінійної гібридизації на екстер’єрні та інтер’єрні і господарськи корисні ознаки карпатських бджіл. Він з’ясував, що інбредна депресія проявляється різною мірою у бджіл, маток і трутнів. Одночасно він подав ідею створення в Закарпатті суцільного масиву чистопородних карпатських бджіл та разом із зоотехніком облбджолоконтори 1.1. Мерцином розпочав її реалізовувати на пасіках Іршавського та Мукачівського районів (Хижа В.Д., 1975).
У 1971-1974 рр. відселекціонованих карпатських бджіл вивчали з питань пакетної справи (Гайдар В.А., 1974). Результати виявились настільки вражаючими, що була докорінно переглянута технологія виробництва та використання пакетних бджіл на пасіках колишнього Радянського Союзу. Це спонукало більшість провідних розплідницьких господарств півдня Росії перейти на розведення та масову репродукцію карпатських бджіл. Значення цього для бджільництва країни важко переоцінити. Карпатські бджоли стали найпо-пулярнішими. Проте відселекціоновані лінії, за винятком – 77-ї, були втрачені, бо не були організовані їх ізольовані репродуктори. Постало питання селекції нових ліній.
З цією метою в 1975 р. провели обстеження всіх пасік громадського сектора Рахівського району (Гайдар В.А., 1978). В результаті на пасіках Рахівського лісокомбінату виділено і завезено на облбджолорозплідник сім’ї для подальшої селекційної роботи. В1976 р. їх нащадків оцінили за прискореною методикою, яка на той час була розроблена та апробована на обласному бджолорозпліднику (Пилипенко В.П., 1977). В ході оцінки нащадків виділених сімей було виведено та зважено декілька тисяч неплідних маток. У результаті виділили сім’ї № 61, № 62, і № 69, які стали родоначальницями ліній. В наступні роки в Іршавському, Мукачівському, Міжгірському та Свалявському районах були організовані їх достатньо ізольовані репродуктори, з яких масово постачались матки до різних бджоло-розплідників країни (мал. 24).
В 1979-1982 рр. проведено порівняльне випробування бджіл нових ліній в пакетній справі в зв’язку з удосконаленням її технології (Мерцин 1.1., 1984). Було встановлено, що вони за основними господарськи корисними ознаками знаходяться на рівні бджіл широко відомої 77-ї лінії.
Водночас вели дослідження з одержання та ефективності використання міжлінійних гібридів різних поєднань (Тимченко Н., 1984). При комплексній оцінці біологічних і господарсько корисних ознак бджолиних сімей вдалішими варіантами виявились поєднання ліній 62×77 і 61×77. Групи цих сімей виділялись вищою продуктивністю відповідно на 30,6 і 29,2%. Крім того, в гібридних комбінацій відмічено значне збільшення довжини хоботка, що має значення при використанні гібридних бджіл на запиленні червоної конюшини.
В 1981-1983 рр. І.М. Кудінова (1984) провела різнопланові досліди з порівняльної оцінки відселекціонованих карпатських та кавказьких бджіл на запиленні насінників конюшини червоної в умовах Московської області. Встановлено, що карпатські бджоли є кращими запилювачами конюшини, ніж кавказькі. Прибавка врожаю насіння від запилення першими становила 88 кг/га, а другими – 53 кг/га. При цьому загальна продуктивність карпатських бджолосімей була вищою на 37,5%.
Одночасно Українська дослідна станція бджільництва (1976) організувала вивчення та селекційне поліпшення карпатських бджіл Прикарпатської зони (Іванова В.Д., Іоно-ва В.О., 1978; Іонова В.О., 1980). В підсумку цих робіт було створено ряд перспективних ліній.
З усіх ліній селекції кафедри бджільництва ТСГА найвідомішою та найдовше використовуваною у репродукції була лінія 77, яка прославила карпатських бджіл, а також лінії – 62 і 69 та “Буковинка” – селекції УДСБ. На жаль, через об’єктивні та суб’єктивні причини згодом всі лінії були втрачені.
На кафедрі бджільництва ТСГА проведено ряд досліджень щодо з’ясування впливу гама-опромінювань бджолиних маток на фенотипову і генотипову мінливість карпатських бджіл (Пичкова Л.А., 1975) та ураженості нозематозом їх робочих особин (Верещака И.Ю., 1981). Встановлено, що опромінювання маток в дозі 1500 рентген підвищує резистентність робочих бджіл до нозематозу і його можна застосовувати в практиці селекції медоносних бджіл. Необмежений попит на чистопородних карпатських бджіл спричинив необхідність створення потужного господарства з репродукції маток та пакетних бджіл безпосередньо в місцевості їх природного поширення – Закарпатті.
В 1984 р. в м. Мукачево на базі обласного бджолорозплідника був створений Мукачівський бджолокомплекс. Згодом, у 1987 р., при господарстві був створений дослідницький сектор, який очолив В.А. Гайдар. Науковці сектору займалися організацією лінійних репродукторів, покращенням чистопородності рядових пасік та якості маток. Крім того, вивчали і покращували породний склад пасік обласних бджолорозплідників України та повністю деяких районів Тернопільської області. Одночасно в секторі виконуються дослідження температурного режиму зимуючого клубу бджіл, розробляються норми витрат кормів для ряду зон України, впливу осінніх стимулюючих підгодівель на тривалість життя осінніх генерацій бджіл та ін.
В секторі були розпочаті роботи зі створення та реалізації програми селекції карпатських бджіл у напівзакритій мікропопуляції. Вона, на відміну від селекції бджіл за лініями, найбільше враховує сучасні знання з генетики бджолиної сім’ї і цим сприяє повнішому збереженню та раціональному використанню чистопородного матеріалу карпатських бджіл різних екологічних ніш (Гайдар В., Гінзбург О., 1998).
У 1989 р. на базі дослідницького сектору був створений відділ селекції карпатських бджіл ННЦ “Інститут бджільництва ім. П.І. Прокоповича УААН”. Тут створені типи карпатських бджіл: Вучківський, Колочав-ський та Говерла. Бджоли типу Вучківський широко розповсюджені як в нашій країні, так і за її межами. Він створений на основі сімей, зібраних на приватній пасіці в с.м.т. Міжгір’я, розташованій в долині р. Ріка та деяких пасіках Мукачівського плембджолорадгоспу. Репродуктори бджіл цього типу перебувають в ізольованій місцевості в с. Вучкове та його околицях Між-гірського району Закарпатської області і нараховують понад 300 бджолиних сімей. Неоціненне значення бджіл, яких тут розводять, свідчить те, що в репродукторі, який належить Інституту бджільництва, в 2006 р. було відкрито пам’ятник “Фундаторам систематичного вивчення карпатських бджіл”. На стелі увіковічені імена вчених Г.А. Аветисяна, В.О. Гу-біна, І.К. Давиденка та місцевого пасічника 1.1. Юрика. Журналісти цей пам’ятник назвали пам’ятником бджолі, і це також правильно, бо стеллу вінчає цариця бджіл – матка.
Колочавський тип також створений в Між-гірському районі з бджіл, яких відібрали з пасік в с. Колочава, що розташоване в долині річки Теребля та її приток. В 90-ті роки бджіл цього типу масово розмножували і розповсюджували їх шанувальники. Однак через суб’єктивні причини він втрачений (Боднарчук Л., Гайдар В., Пилипенко В., 1996).
У створенні типу Говерла брали участь бджолині сім’ї видатних маток з Івано-Франківської, Чернівецької областей, лінії 62 та з Словаччини. Репродуктор міститься в с. Брестів Мукачівського району. Він займає друге місце за масштабами репродукції (БоднарчукЛ., Гайдар В., Пилипенко В., Поляк Й., 1996).
Роботи з виділення та збереження чистопородних карпатських бджіл у різних екологічних нішах Закарпаття тривають. Так, у 2002 р. на пасіках Рахівського району були відібрані місцеві бджоли для створення нового типу. В результаті селекційної роботистворено рахівський тип бджіл (Мерцин І., 2005, 2006; Гайдар В., 2006). Дещо пізніше, в 2006 р. відібрані чистопородні бджолосім’ї з пасік у долині р. Теребля, з якими ведеться селекційна робота зі створення ще одного типу карпатських бджіл.
Це далеко не повний перелік дослідників, які вивчали карпатських бджіл не тільки в Україні та Росії, а й у Білорусії, Узбекистані, Казахстані та інших країнах.
Відібрані й поліпшені в результаті сорокарічної праці селекціонерів карпатські бджоли визнані ліпшими серед інших районованих порід і широко використовуються в Україні та за її межами. Вони мають однотипне забарвлення тіла і відрізняються від загального масиву бджіл Закарпаття, а також від своєї найближчої родички – крайської бджоли за рядом біологічних, етологічних і господарськи корисних ознак. Тіло робочих бджіл сіре зі сріблястим опушенням передньої частини тергітів черевця. Довжина хоботка становить 6,5-6,9 мм, що дає їм можливість успішно збирати нектар із квіток червоної конюшини. Ширина третього тергіта – 4,8 мм, маса одноденних робочих бджіл – 110 мг, неплідної матки при виході з маточника – не менше 190 , а плідної на початку яйцекладки – не менше 210 мг. У період інтенсивного розвитку бджолиних сімей матка відкладає 1100—1800 яєць за добу. Найбільше чистопородних сімей карпатських бджіл знаходиться в Закарпатті.
Сім’ї карпатських бджіл малорійливі – як правило, роїться до 5% бджолиних сімей. У тих сім’ях, що рояться, буває 8-30, а при тихій заміні 1-3 маточники. Ройовий стан можна легко загальмувати протиройовими заходами. Карпатські бджоли мають схильність до тихої заміни маток, часто стара матка мирно живе із молодою впродовж 5-6 тижнів.
Цінною ознакою карпатських бджіл є їх добра орієнтація, тому вони найпридатніші для павільйонного утримання та в теплицях. Льотну діяльність бджоли починають в ранньому віці, що важливо під час їх використання у теплицях, де період їхнього життя значно коротший. Вони інтенсивно розвиваються в ранньовесняний період, тому ефективно запилюють сади, легко переключаються з одного виду медоносів на інші, можуть збирати нектар з низьким вмістом цукрів. Бджоли карпатської породи ретельно прополісують гніздо, в період зимового спокою економно витрачають кормові запаси, менше від інших порід уражаються нозематозом, добре зимують на падевому та вересовому медах і не поступаються найзимостійкішим – середньоросійським. Вони досить миролюбні. Протягом майже всього сезону сім’ї можна оглядати без лицевої сітки й димаря. Після відбору матки з сім’ї, льотна активність бджіл не послаблюється, в результаті чого медозбір майже не знижується при формуванні пакетів.
Характерною особливістю сімей карпатських бджіл є інтенсивне будівництво стільників. Навесні вони починають відбудову рамок з штучною вощиною за слабкого взятку, коли їх сила не більша п’яти-шести рамок і до середини травня, при потребі, відбудовують до шести, а за сезон – до 12-20 стільників. Ця риса на їх батьківщині проявляється навіть восени, якщо є взяток. Печатка меду в період медозбору суха, а навесні і восени – змішана.
Карпатських бджіл розводять у багатьох державах СНД, а також у Чехії, Польщі, Словаччині та інших країнах. На Україні, згідно з планом породного районування, вони районовані в восьми областях. Чистопородних бджіл розводять у Закарпатській, Івано-Франківській, Львівській, Тернопільській та Чернівецькій областях. Основні розплідники знаходяться в Закарпатській, Івано-Франківській, Львівській областях та в АР Крим. Племінну роботу з породою веде відділ селекції і репродукції карпатських бджіл ННЦ “Інститут бджільництва ім. П.І. Прокоповича УААН”, розташований в м. Мукачеве Закарпатської області. В Росії селекцією карпатських бджіл займаються в Краснодарському краї на Майкопському опорному пункті НДІ бджільництва, а основні розплідники знаходяться на Північному Кавказі. Селекцію карпатських бджіл проводять також в Інституті бджільництва Чеської Республіки. Тут, зокрема, виділена форма карпатських бджіл типу “Вучківський”, які стійкі проти аскосферозу.
Дані щодо медової продуктивності сімей карпатських бджіл, зібрані протягом майже сорока років у процесі їх дослідження, селекції, репродукції та використання, свідчать, що за належних умов догляду та утримання вони здатні давати сталі високі медозбори в різних кліматичних зонах. Це є переконливим підтвердженням гіпотези В.А. Губіна, що біологічні особливості карпатських бджіл є рідкісним випадком концентрації спадковості багатьох корисних ознак у результаті тривалого природного добору в особливих природно-кліматичних умовах, які стійко передаються їх нащадкам у поколіннях при чистопородному розведенні. У добрих медозбірних умовах сім’ї збирають від 50 до 150 кг меду за сезон. За результатами масового виробничого випробування, медова продуктивність чистопородних відселекціонованих карпатських бджіл у нашій країні становить 50 кг.
За матеріалами книги: Поліщук В.П. Гайдар В.А. «Пасіка» К.2008.
Висловлюємо щиру подяку професору Гайдару В. А. за дозвіл публікації.