Останній місяць буремного 2020-го для України в міжнародному контексті запам’ятається новим витком суперечок із сусідньою Угорщиною. Маховик чергового конфлікту з офіційним Будапештом запустила вітчизняна Служба безпеки. В останній день осені спецслужба провела санкціоновані обшуки на Закарпатті, де під підозрою у посяганні на державний суверенітет опинився один із благодійних фондів. Блага мета, однак, спровокувала новий дипломатичний скандал і відправила українсько-угорські взаємини на чергове коло поневірянь.
Фонд виявився пов’язаним із угорською меншиною і місцевим політиком Василем Брензовичем. Надто екстраординарного там не знайшли – листівки, мапи та література на тему «Великої Угорщини», гривні-форинти та якісь брязкальця на кшталт орденів. Проте, через обшуки неабияк розійшовся міністр закордонних справ Угорщини Петер Сійярто. Топ-дипломат блискавично записав відеозвернення, у якому пообіцяв захистити закарпатських угорців на кожному з міжнародних майданчиків і звинуватив український уряд у «політиці залякування угорської громади та антиугорськості». А на десерт анонсував проблеми для України в НАТО. Мовляв, тиск на національну меншину, що має стосунок до країни-члена альянсу, не має нічого спільного з євроатлантичними устремліннями.
Та в мережевих трендах опинилися інші два відео. Спочатку громадськість збурив відзнятий на телефон ролик із прем’єрного засідання Сюртівської об’єднаної територіальної громади під Ужгородом, у ході якого новообрані депутати заспівали «Боже, благослови угорців» а капела. Офіційний Будапешт знайшовся і тут – виправдав сумнівні з точки зору вітчизняного законодавства дії тим, що твір Ференца Кельчеї передусім «молитва», а вже потім – угорський національний гімн. Інше ж відео мало розгнівати вже угорців. На ньому нібито активіст «Правого сектора» в балаклаві погрожує меншині поруч із вказівником Берегова. І, здавалося б, справа серйозна й масштаб проблеми величезний, аж поки псевдоактивіст на завершення промови не викинув руку в нацистському вітанні. Їй-богу, режисер не допрацював, бо без візитівок Яроша в такий спектакль не здатен повірити не тільки маестро Станіславскій.
Лавиноподібний характер наростання конфлікту між Україною та Угорщиною наштовхує на роздуми про зацікавленість у перманентній напрузі третьої сторони та невидиму руку закулісного ляльковода. Третій користає там, де двоє чубляться, не лише в українському фольклорі. Це ще й давній політичний принцип, а вигодоотримувач із протистояння Києва та Будапешта лише один – Москва. Кремлівська тактика з розсіюванням контрольованого хаосу по всій планеті, здається, отримала нову точку опори. Постійними українсько-угорськими чварами Росія вбиває відразу кількох зайців. Із одного боку, закладає міну громадянського протистояння у складному українському регіоні. З іншого, виставляє Угорщину в очах колективного Заходу нестабільним режимом із архаїчними підходами до зовнішньої політики. Третя загроза – потенційна – в разі появи лідерів «без гальм» на берегах Дніпра та Дунаю відповідно, гляди, й до збройного протистояння дійде.
Щоправда, ґрунт для нової диверсії Білокам’яної, найімовірніше, Україна підготувала самотужки. І обшуки, і злите в мережу відео зі співами угорського славня могли бути спровоковані результатами виборів до Закарпатської обласної ради. І так складний політичний ландшафт регіону внаслідок волевиявлення у ході місцевої кампанії-2020 тільки посилився. До облради потрапили аж 8 політичних сил, а коаліційна арифметика потребує входження до більшості мінімум чотирьох із них. Подейкують, що Партія угорців (8 депутатів) виявилася не надто прихильною до ідеї блокування зі «Слугою народу». Ось і довелося підтиснути…
Зрештою, у ході першого засідання облради оформилася химерна більшість у складі «Рідного Закарпаття», «Батьківщини», «Європейської Солідарності» та тих же «слуг» (загалом – 37 обранців із 64-х). Уже колишній голова облдержадміністрації Олексій Петров пересів у крісло очільника ради, а Партія угорців на знак протесту покинула зібрання ще на старті. Отже, ідея з тиском виявилася, як мінімум, провальною. Принаймні, з державницької точки зору. Якщо ж керуватися суто партійним інтересом, то «Слуга народу» опинилася у переможцях, вибивши угорську партію з колії. Раніше цілком імовірною була коаліція на основі союзу «Європейської Солідарності» та Партії угорців із залученням «Рідного Закарпаття» і «Батьківщини». На Банковій, мабуть, задоволені й відкоркували з такої нагоди закарпатського вина…
…Та насправді не мали б. Глава держави зобов’язаний діяти поза партійною логікою, доводячи до абсолюту національний інтерес. І якщо Володимир Зеленський цього не здатен осягнути самостійно, то йому повинна була донести подібні істини команда. Однак, зібране за дивакуватими якостями оточення президента в своїй більшості, вочевидь, настільки ж профнепридатне, як і він сам. Тому розмаїття криз – дипломатичних, політичних, економічних, соціальних і десятка інших – лише постійно зростатиме. Натомість великий ворог із Північного Сходу систематично моніторить український порядок денний і відмінно ловить кожну помилку Зеленського та продовжує заганяти в кут його персонально та Україну загалом. А в ситуації з Угорщиною Кремль ще й отримав плодючий ґрунт, де зустрілися дві самотності – профанство української політичної верхівки та пихатість угорської еліти з національними комплексами Тріанонського договору.
»
Рік прольоту над Парижем
Рік прольоту над Парижем
Антон ФЕДОРЦІВ, ПОСТУП
Ось і минув рік від паризької зустрічі лідерів країн «Нормандської четвірки». Той саміт був не тільки першим подібного рівня за три роки, а й прем’єрним для шостого президента України Володимира Зеленського. Французький вояж глави держави, попри побоювання експертів і опозиції, не приніс поразок. Хоча й особливими звитягами український президент похизуватися не зміг.