Вже більше 9 років житомирянка Олена Труш займається кондитерською справою і виготовляє торти, тістечка й десерти на замовлення. Трохи менше – випікає короваї та хліб на заквасці. На сьогоднішній день – це основна сфера її зайнятості, поруч із волонтерською діяльністю на підтримку ЗСУ.
Пригадує, що у період до карантину та повномасштабної війни у весільний сезон на одні вихідні готувала 5-6 короваїв. Використовує рецепт бабусі, а тій його передала мама. За ним Олена із 17 років робила паску до Великодня, а потім трохи адаптувала. Випікає вдома – у побутовій електродуховці, тож один коровай максимум може важити 6-6,5 кг. Свого часу замовлення короваїв загальною вагою у 30 кг відправилося на весілля у Вінницьку область.
«Якщо комусь хочеться більший коровай, то робимо два-три-чотири яруси, вже за бажанням, – пояснює Олена Труш. – З самого ранку я замішую солодке тісто на дріжджах, жовтках, молоці, вершковому маслі, додаю ванілін, аби було ароматне – як смачна домашня паска. Це в один день, а далі тісто підходить і тоді я випікаю коровай та лишаю його на ніч вистигати, аби прикрасити. Зазвичай займаюся цим у день видачі. Раніше у мене було оздоблення із твердого тіста, але зараз роблю квіти, колосся, обручки, родинне гніздо, рушничок та інше із мастики різних кольорів, але особисто мені найбільш імпонує білий. На весіллі дітям дуже подобається їсти ці квіточки, вони чекають поки коровай розрізатимуть і зніматимуть декор. Коли це просто тверде тісто без смаку, то воно якось не дуже, а от елементи із мастики заходять на «ура». Додатково може бути справжнє колосся, грона калини, якась патріотична символіка. Із замовниками усі деталі узгоджуємо завчасно, та якщо люди звертаються до мене повторно, то дозволяють робити все на власний розсуд. Короваї – це довготривалий і відповідальний процес. Я завжди позитивно налаштовуюся, намагаюся ні на що і ні на кого не відволікатися, не нервуватися, роблю все з гарними думками. Раніше тісто замішувала вручну, а зараз маю тістомісильну машину».
За останній рік житомирянка випікала короваї не лише з радісної нагоди, але й на прощання із неодруженими героями, які загинули на війні. Зізнається, що до повномасштабного вторгнення російських військ від таких замовлень відмовлялася, але нині розуміє: це найменше, що може зробити для тих, хто віддав своє життя за країну та її майбутнє. Такі замовлення виконує безкоштовно.
Разом із подругами та колегами-кондитерами із Житомира та області із перших днів повномасштабного вторгнення російських військ готували домашню випічку для військових на передову і бійців, що проходять лікування у госпіталі та у медустановах. Також забезпечували гарячими обідами понад 150 військовослужбовців одного із підрозділів. Наразі, не приховує Олена, волонтерство так само займає багато часу, подеколи доводиться відмовлятися від замовлень, адже у цей день збирають допомогу та вантажать автомобілі на фронт. Окрім домашніх смаколиків, купують і передають ЗСУ необхідне спорядження, прилади, запчастини, медикаменти та інші потрібні речі.
Поруч з цим, вдається знаходити можливість зайнятися ще однією улюбленою справою – пекти хліб на заквасці. Відзначає, що за текстурою і смаковими якостями він дуже відрізняється від звичного нам дріжджового.
«Хліб на заквасці – це зовсім інша історія. Хто хоч раз спробував такий, зрозуміє про що я кажу. Звичайно, з ним треба програтися, але результат того вартий. Перший такий хліб я спекла під час карантинних обмежень. Тоді роботи не було і потрібно було чимось себе зайняти. Тоді зі мною поділилися закваскою, а пізніше я сама спробувала її зробити і навіть підключилася 9-річна донька. Якось вона повністю сама спекла хліб на заквасці, я лише підказувала по телефону, – продовжує Олена Труш. – За смаком, властивостями і процесом приготування цей хліб відмінний від того, що замішаний на промислових дріжджах. Дозрівання заготовки відбувається при низьких температурах не менше 14 годин, тобто я його формую і ставлю у холодильник на цей час, а вже після випікаю. Його не можна просто лишити при кімнатній температурі чи дозволити перебродити, треба чітко дотримуватися технології виробництва. Хлібчик на заквасці має приємний смак і запах, хрумку скоринку. За один раз у духовці можу спекти таких лише два, за день – не більше 12».
Юлія Демусь