Козак Луганський
У Луганську, на колишній Англійській вулиці, що носить тепер ім’я Володимира Даля, стоїть невеликий старовинний одноповерховий будинок із меморіальною дошкою, напис на якій свідчить: “У цьому будинку 1801 року народився видатний письменник і лексикограф Володимир Іванович Даль”.
Няня навчала пісень і вишивати
І справді, Володимир Даль народився 22 листопада 1801 року в Україні, у місті Луганську, у невеликому одноповерховому будиночку, оточеному казармами, халупами, землянками перших робітників чавуноливарного заводу. Тут минуло його дитинство, тут зародилася любов до рідного краю, яку він проніс через усе життя, обравши собі згодом літературний псевдонім «Козак Луганський».
Син данця Йогана Кристіана фон Даля — лікаря, мовознавця й богослова – українську вивчив іще в дитинстві в Миколаєві, куди його родина переїхала, коли хлопчикові було чотири роки. Няня-українка Ганна навчала його пісень і вишивати.
Набагато пізніше, 1844 року, подорожуючи з українським письменником Євгеном Гребінкою Полтавщиною, Даль писав своїй дружині: “Я охоче тут розмовляю чудесною українською мовою… Ця мова зберегла свою первозданну, безпосередню простоту, силу та красу”. До слова, на весіллі в Гребінки він був дружбою.
Був другом Шевченкові
А Тарас Шевченко завдячував йому полегшенням умов на засланні. “Як побачитеся з Далем, — писав Тарас Григорович із заслання 1847-го, у перший рік своєї солдатчини, приятелеві Василю Лазаревському, — то, поклонившись йому від мене, попросіть, щоб він благав В. Перовського (Оренбурзького генерал-губернатора. — Авт.) звільнити мене хоч би з казарми, тобто випросив би мені дозвіл малювати. Даль чоловік добрий, розумний і впливовий, він добре знає, як ми тут мучимося, і тяжкий гріх буде йому, якщо він не захоче замовити за мене хоч би одне слово”.
Із Володимиром Далем він познайомився в Санкт-Петербурзі на літературних п’ятницях, які влаштовував у себе на квартирі український письменник Євген Гребінка. Він служив чиновником у столиці Російської імперії. Даль і Шевченко на ті зібрання часто навідувалися.
Володимир Даль декілька років був чиновником з особливих доручень у графа Василя Перовського й користувався його довірою. Через нього Даль і домігся, щоби Шевченка перевели на приватну квартиру.
Аби визволити поета
Та ще більше Даль допоміг у цілковитому звільненні українського поета. Коли через 10 років Лазаревський перебував у службових справах в Оренбурзькій губернії, засланець Шевченко передав йому записку: “Звільнити мене від солдатчини може лише Перовський. У Перовського ж краще за всіх міг би клопотати Даль, особисто йому людина абсолютно близька”. Колишній оренбурзький генерал-губернатор на той час служив у столиці.
Лазаревський не наважився звернутися до Даля сам, а написав листа з проханням Шевченка. Володимир Іванович викликав його до себе. «Розумні люди про такі речі міською поштою не пишуть. Що ви від мене втікаєте?» — відчитав і запросив до себе в гості.
При зустрічі обговорили, як найкраще звернутися до графа Перовського, щоби визволити Шевченка. Свою участь у звільненні поета Даль облаштував так делікатно, що той спершу навіть і не здогадувався про його роль. “Єдиними винуватцями свого звільнення” називав лише віце-президента Художньої академії графа Федора Толстого та його дружину.
Відомий строгістю правил
Мабуть, тому Шевченко по прибутті зі заслання до Нижнього Новгорода не одразу завітав до Володимира Івановича, який тоді тут жив. 12 листопада 1857 року поет записав у щоденнику: “Причепурился я и отправился к В. И. Далю. Но почему-то, не знаю, прошел мимо его квартиры”. Може, мав докори сумління, бо якось негативно відгукнувся про збірку оповідань Даля “Солдатские досуги”: “Заглавие ложное, у русского солдата досуга не имеется”. А ще 44-річний поет саме закрутив роман з 15-річною актрисою нижньогородського театру Катрусею Піуновою. Володимир Даль же був відомий строгістю правил у таких справах.
За п’ять днів Шевченко зважився. “Сделал визитацию В. И. Далю. И хорошо сделал, что я наконец решился, — із полегшенням записав у щоденнику. — Он принял меня весьма радушно, расспрашивал о своих оренбургских знакомых… и в заключение просил заходить к нему запросто. Не премину воспользоваться таким милым предложением”.
Шевченко просив руки Піунової, але та відмовила. Він поїхав до Петербурга. А на прощання подарував Володимиру Івановичу автограф свого вірша “Рано-вранці новобранці”. Більше з Далем вони не бачилися: за три роки поет помер.
Укладав словник української мови
Майже 20 років (до 1814-го й у 1819-1824 рр.) Даль прожив на Україні, зібрав цінні українські фольклорні та мовні матеріали. У Петербурзі Даль разом із Василем Лазаревським працював над укладанням тлумачного словника української мови. У листі до ректора Київського університету Михайла Максимовича писав, що словник на 8 тис. слів готовий. Але видати його не вдалося. Історики припускають, що весь цей масив слів син Лазаревського передав Борисові Грінченку для чотиритомного “Словаря української мови”.
Над укладанням же свого “Толкового словаря живого великорусского языка” Володимир Даль працював 53 роки — із 1819-го до 1872-го. У тому словнику серед приблизно 200 тис. слів є немало українських — автор позначав їх “малорусское” або “южнорусское”. Як-от: аркуш,брунька, брехать, будинок, журба, балакать, бридкий, втікать, глузд, журиться, журба, знедужить, кавун, каганець, казать, кволий, квітка, квоктать, кишеня, ковзанка, коло, пан, панщина, папір, пацюк, перевертень, переказиться, перекладать, потилиця, спитай, реготать, робить, чобіт, свариться, скавучать, турбувать тощо.
Доброслава Хміль