|Головна » Література|

Макс Кідрук – письменник, у творчість якого я закохалася з першої прочитаної сторінки.
Усе почалося з цьогорічного Львівського форуму видавців, під час якого я придбала один із романів тоді ще невідомого мені Кідрука під назвою «Бот». Просто зацікавила анотація: люблю подорожі, хорор, трилери. Однак було й щось інше, щось, що приманювало до себе. Можливо, обкладинка, можливо, саме ім’я автора або ж назва роману.
Тоді, відкривши першу сторінку, я закохалася… … В манеру, стиль, героїв, їхню мову, пейзажі, що малювала уява… І я проковтнула книгу з читацьким божевіллям (попри прагнення розтягнути насолоду на довше). Тривало воно десь тиждень.
Паралельно, побувавши в Мукачеві, придбала інший трилер лауреата конкурсу «Коронація слова», за освітою інженера-енергетика Макса Кідрука – «Твердиня». І яке ж було моє здивування, коли я дізналася, що наступного дня в рідному Кам’янці відбудеться презентація цієї книги. Таку подію пропусти не могла. Тож уже з вистроєними в голові запитаннями, 3 листопада вирушила на зустріч до "Арт-Сховища".
Це була найкраща презентація, на якій я бувала. Письменник виявився таким, яким його і уявляла: харизматичним, з багажем мандрівницького досвіду і купою інформації, якою готовий був поділитися. Починаючи від подорожей і закінчуючи таким собі майстер-класом, як написати книгу.
Незважаючи на те, що Макс Кідрук приїхав презентувати «Твердиню» (буктрейлер до якої відзняв сам), не обійшлося без розмов про «Бота». Цього бажав не тільки він, цього прагнули присутні. Я не переповідатиму сюжети обох романів, ви дізнаєтеся про них самі. Скажу лише, що тут немає нікчемних шмарклів, випадкових героїв, вигаданих реалій. Є лише дійсність, подекуди жахаюча, але справжня.
Мова, попри те, що сучасна – багата, незаангажована, афористична, аж пробирає до кісток. Як і сюжети – зі справжніми фактами, що часто не піддаються розумінню, з реальними історіями, моторошними картинками безмежної чилійської пустелі Атаками й неконтрольованих ботів, а в другому випадку – непрохідних перуанських нетрів та руїнами древніх цивілізацій.
Не дивуюся, звідкіля в письменника беруться такі ідеї. В свої 29 він побував у 31 країні, більшість із яких – не туристичні, далекі від нормальної в нашому розумінні цивілізації, з безліччю природних пасток і де потрапити в неприємну ситуацію – як свої пальці порахувати. Тож порадую шанувальників творчості Кідрука, котрий удень видає мінімум 1200 слів і вважає, що для формування свого стилю достатньо 300 тис. написаних слів. Наступними вийдуть такі його романи, як «Жорстоке небо» - про
О, першу частину цього технотрилеру планують екранізувати. За пошук тих, хто б цим зайнявся, взялася група кінокомпаній «FILM.UA» (недаремно в мене голові постійно миготіли картинки). І хтозна, можливо в найближчому майбутньому ми побачимо перший екранізований українських технотрилер.
А щоб бути упевненою, що вас хоч трішки зацікавили книги Кідрука і бодай якусь ви таки прочитаєте, додам кинуту автором наприкінці презентації загадкову репліку: «Якщо ви запитаєте, чи можливе існування перуанської твердині, я не скажу «ні» і навіть не скажу «не знаю»»…
Ну що, на пошуки?
P.S. Маєте нагоду побувати на ще одній презентації від Макса Кідрука сьогодні, 4 листопада, о 16.00 в центральній бібліотеці.
|Категорія: Література | Додав: hroniker (04.11.2013)|
|Переглядів: 899
| Теги: |