Порушення четвертої заповіді Божої веде до духовного голоду – Житомирсько-Овруцька єпархія Православної Церкви України
Неділя 27-ма
В одній з юдейських синагог Iсус Христос навчав народ у суботу, про що говориться у сьогоднішньому євангельському читанні. Там була жінка, яка вісімнадцять років страждала від духа немочі. Вона була скорчена і не могла стояти прямо. Побачивши її, Господь сказав: «Жінко, ти звільнена від своєї недуги» — і поклав на неї руки; вона одразу ж випросталася і стала славити Його.
Але старійшина синагоги обурився, що Ісус Христос зцілив жінку у суботу. Замість того, щоб радіти разом зі зціленою жінкою, старійшина висловив своє невдоволення і при цьому послався на Закон Мойсея. Звернувшись до народу, він сказав: «Є шість днів, в які дозволено робити; в ті й приходьте зцілятися, а не в день суботній».
Господь посоромив цього законника перед усім народом. Він сказав йому: «Лицеміре, чи не відв'язує кожний з вас у суботу вола свого або осла від ясел і не веде напувати? А цю дочку Авраамову, яку зв'язав сатана ось уже вісімнадцять років, чи не належало визволити від цих пут у день суботній?» (Див.: Лк. 13, 10-16).
Четверта заповідь Закону Мойсея читається так: «Пам'ятай день суботній, щоб святити його. Шість днів працюй і виконуй всю працю свою, а сьомий день — субота — для Господа Бога твого» (Вих. 20, 8-10). Християни замість суботнього дня святкують неділю. I це тому, що в цей день Господь наш Ісус Христос воскрес із мертвих, подолавши смерть. Перші християни, а серед них апостоли, збиралися на богослу­жіння не в суботу, а в день воскресіння Господа.
Заповідь Божа про святковий день дана людям для відпочинку і зміцнення своїх тілесних і ду­­ховних сил. Якби людям не було заборонено працювати в сьомий день, то вони рано втра­ти­­ли б свої фізичні сили. Протягом шести днів людина працює для тіла. Сьомий день — це не день лінощів, коли людина нічого не робить. Святковий день — це день праці, але не для тіла, а для душі.
В заповіді сказано: сьомий день — Господу Богу твоєму. В святковий день християни приходять у храм на богослужіння для молитви, тобто для спілкування з Богом, джерелом життя, миру, любові й радості. Під час богослужіння людина очищає душу свою від гріховного забруднення, набирається духовної сили. В Старому Завіті люди приходили до храму, молилися, приносили жертви за свої гріхи, дякували Богу за Його милість.
Християни теж приходять у храм Божий на молитву. За православним богослужінням також приноситься Богу жертва, але не кривава, як це було у Старому Завіті, а безкровна — євхаристія. В молитві, яка повинна виходити із щирого серця, християнин духовно спілкується з Богом, Який благодаттю Святого Духа сходить у душу віруючої людини, як у храм. Крім того, під час богослужіння православний християнин через сповідь і святе причастя єднається зі своїм Спасителем, Господом Ісусом Христом.
Читання Слова Божого, піснеспіви, вплив церковного образотворчого мистецтва — все це оновлює людську душу. В цьому полягає присвячення сьомого дня тижня, тобто неділі, Господу Богу. Воно дає душі духовну поживу.
Недаремно Бог дав людям четверту заповідь: «Пам'ятай день суботній, щоб святити його». I її треба правильно розуміти і виконувати всім людям. Тоді й серед скорбот життя будуть радість і щастя.
Архиєрейське богослужіння у неділю 27-му після П'ятидесятниці у Свято-Михайлівському кафедральному соборі Житомира