П'ятидесятниця (Pentecost) — п'ятдесятий день після свята Великодня — був одним з трьох великих старозавітних свят. Це свято відзначав прийняття Синайського законодавства при пророк Мойсей, коли за півтори тисячі років до Різдва Христового у підніжжя Синайської гори єврейський народ, звільнений з Єгипту, вступив в союз з Богом.
Євреї обіцялися Богу в послусі, а Господь обіцяв їм Своє благовоління. За пори року свято П'ятидесятниці збігався з закінченням жнив, і тому зустрічався з особливою радістю.
Багато євреїв, розсіяні по різних країнах обширної Римської імперії, намагалися до цього свята прибути до Єрусалиму. Народившись в інших країнах, багато з них вже з трудом розуміли свій рідний єврейську мову, однак, намагалися дотримуватися свої національно-релігійні звичаї і хоч зрідка здійснювати паломництво в Єрусалим.
Зішестя Святого Духа не було несподіваним подією для апостолів.
Ще за кілька століть до народження Спасителя Господь Бог почав готувати людей до дня їх духовного відродження і пророкував устами пророків: «Ви будете ходити в заповідях Моїх і устави Мої будете стерегти та виллю від Духа Мого на всяку плоть ... Виллю воду на спрагнене потоки на суходіл ... і ви радісно будете черпати воду з джерел спасіння ... І дам вам нове серце і дух новий дам вам, і візьму з плоті вашої серце кам'яне і дам вам серце із плоті. Вкладу всередину вас Дух Мій і зроблю виконувати»(Йоіл 2:28; Іс. 12:3, 44:3; Єз.).
Готуючись повернутися до Свого Небесного Отця, Господь Ісус Христос перед розп'яттям присвячує Свою прощальну бесіду з апостолами майбутнього зішестю Святого Духа.
Господь пояснює учням, що Утішитель — Дух Святий — повинен незабаром прийти до них, щоб завершити справу порятунку людей.
Готуючись до прийняття Святого Духа після вознесіння Господа на Небо, учні Христові разом з Пресвятою Дівою Марією, з деякими дружинами-мироносицями та іншими віруючими (близько 120 чоловік) на П'ятидесятницю знаходилися в Єрусалимі, в так званій « Сіонській світлиці». Це було, мабуть, в тій великій кімнаті, де незадовго до Своїх страждань Господь вчинив Таємну вечерю.
Апостоли і всі присутні чекали, коли Спаситель пошле їм «Обітниця Отця», і вони одягнуться силою згори, хоча вони не знали, в чому власне буде складатися пришестя Духа Утішителя (Лк. 24:49). Так як Господь Ісус Христос помер і воскрес в період старозавітної Пасхи, то свято старозавітній П'ятидесятниці припадав того року на 50-й день після Його воскресіння.
І ось, о дев'ятій годині ранку, коли народ звичайно збирався в храм для жертвопринесення і молитви, раптово над Сіонській світлицею почувся шум, неначе від бурхливого вітру. Шум цей наповнив будинок, де перебували апостоли, і одночасно над головами апостолів з'явилося безліч вогненних язиків, які стали опускатися на кожного з них.
Ці мови мали незвичайне властивість: вони світили, але не палили. Але ще більш надзвичайним були ті духовні властивості, які ці таємничі мови повідомляли. Кожен, на кого ця мова спускався, відчував у собі великий приплив духовних сил і, одночасно, невимовну радість і наснагу. Він починав відчувати себе як би зовсім іншою людиною: умиротвореним, повним життя і гарячої любові до Бога.
Ці внутрішні зміни і нові невипробувані почуття апостоли стали виражати в радісних вигуках і в гучному славослів'ї Бога. І тут виявилося, що вони говорили не на своєму рідному єврейському, а на якихось інших, невідомих їм мовами.
Так здійснилося над апостолами хрещення Духом Святим і вогнем, як було передбачене пророком Іоанном Хрестителем (Мт. 3:11).
Тим часом, шум, нагадує бурхливий вітер, привернув багатьох людей до апостольського будинку. Побачивши стікає з усіх боків народ, з молитвами хвали і прославлення Бога на вустах апостоли вийшли на покрівлю будинку.
Чуючи цей потік радісних молитов, які зібралися біля їхнього будинку були вражені незрозумілим для них явищем: учні Христові, за походженням здебільшого галілеяни, люди по виду неосвічені, від яких і чекати не можна було знання іншої мови, крім їх рідного, раптом почали говорити на різних іноземних мовах.
І, як не різноманітна була натовп присутніх по їх походженням і мовою, кожен, проте, чув якогось одного проповідника, який прославляв Бога на мові його країни. Здивування багатьох перейшло в жах, але знайшлися і нечестиві, які'' глузуючи, говорили'', що апостоли'' напилися солодкого вина'' (Діян. 2,13).
Побачивши здивування людей, апостол Петро виступив вперед і виголосив свою першу проповідь, в якій пояснив присутнім, що в чудесному зішестя Святого Духа виповнилося давнє пророцтво.
Коротким і проста була ця проповідь, але оскільки вустами Петра говорив Дух Святий, то ці слова проникли в серця тих, хто слухав. Багато хто з них серцем розжалобились і запитали його:
— Що ж нам треба робити?
— Покайтеся, — відповідав їм апостол Петро, ??- і нехай хреститься кожен з вас в ім'я Ісуса Христа. І ви не тільки будете прощені, але і самі отримаєте благодать Святого Духа.
Багато, повірили в Христа за словом апостола Петра, тут же всенародно покаялися у своїх гріхах, хрестилися, і до вечора цього дня Церква Христова з числа 120 зросла до 3000 осіб.
Таким чудесним подією почалося існування Церкви Христової — цього благодатного суспільства віруючих, у якому всі покликані рятувати свої душі. Господь обіцяв, що Церква пребудет непереможеною вратами аду до самого кінця існування світу!
Свято Святої Трійці встановлений апостолами. Після дня зішестя Святого Духа вони почали щорічно святкувати День П'ятидесятниці і заповідали згадувати цю подію всім християнам (1 Кор.16, 8; Деян. 20,16).
До всеношної службі цього дня, як і до свята Великодня, зазвичай приурочувалися масові хрещення, і цей звичай до цих пір зберігається стосовно до приймаючим хрещення дорослим в Римо-католицькій церкві, в літургії якої це свято по своєму значенням прирівнюється до Великодня. Знаменита «золота секвенція», «Гряди, Святий дух» («Veni Sancte Spiritus»), гімн, що належить невідомому автору 13 століття, співається під час святкової меси П'ятидесятниці.