"Укрзалізниця" встановить на вокзалах станції Київ-Пасажирський сучасні інфрачервоні системи скринінгу температури особи. Вони дозволяють вимірювати температуру зі швидкістю до 120 відвідувачів на хвилину. Про це повідомив в. о. голови правління АТ "Укрзалізниця" Іван Юрик.
Усього буде встановлено три таких системи: дві – на Центральному вокзалі й одна – на Південному. Інфрачервоні системи здатні вимірювати одночасно температуру людей, які перебувають один від одного на соціальній дистанції – від 1 до 5 м. За словами керівника компанії, пасажири з підозрою на захворювання не будуть допускатися на об'єкт, охорона рекомендуватиме їм звернутися до медпункту вокзалу.
"Зараз вокзали станції Київ-Пасажирський щодоби приймають найбільший пасажиропотік. Системи автоматичного скринінгу температури дозволять швидко виміряти температуру, не створюючи скупчення людей на входах у вокзали. Це значно зменшить ймовірність поширення інфекційних захворювань і допоможе швидко виявити потенційно хворих", – зазначив Іван Юрик.
Нагадаємо, "Укрзалізниця" до кінця цього року облаштує залізничні вокзали та станції країни 120 підіймальними платформами для посадки у вагони осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

Чудовиська ховалися у найпомітніших місцях. Власне, вони й не ховалися, а лишень вичікували на необачну, безпечну жертву. І вона саме наближається: он на горизонті замиготів розпливчатий силует якоїсь постаті. Полем крокує людина.
Вас збентежили слова «чудовиська» і «боги» у безпосередній близькості? Що ж… Хто чого боїться. Хто у що вірить.
Отже, Степові боги прокинулися. Повилазили з-під землі в полуденні й опівнічні години, аби заволодіти уявою, увагою, а може навіть серцем читача. Остерігайтеся: вони не знають жалю у прагненні порозвішувати ярлики з чорними та білими значеннями; вони безпощадні у досягненні своєї мети — навернути світ до первинного хаосу. Боги ведуть своє протистояння споконвіків — задовго до виникнення самих категорій добра та зла. І, як ви можете здогадатися, людині у цій шаховій партії місця немає. Чи все ж таки є?
Розбудив предвічний жах молодий український письменник та перекладач Євген Лір, автор збірки «Підземні ріки течуть». «Степові боги» (перша книга з трилогії «Хассара») утілилися у вінницькому видавництві «Дім химер» напередодні вересневого Форуму видавців у Львові й одразу очолили рейтинг продажів видавництва. Пройшло три місяці, а «Степові боги» у підкоренні химерної читацької аудиторії навіть не думають збавляти обертів.
Трохи про сюжет. Допитливий юнак Сергій мешкає у вигаданому (реальному) містечку Запропади. Він займається усім тим, чим належить займатися підліткові, але його життя безповоротно змінюється після знайомства з паном Віктором, якого в анотації до книги називають «дивакуватим відлюдником». Категорично не погоджуємося, тому назвемо його мешканцем Степу з особливими обов’язками, непересічними здібностями і чотирма псами.
Запропади Ліра, як і Ворошиловград Жадана, — нова крапка на літературній мапі Дикого поля. Не просто крапка, а цілий новий, унікальний для української сучасної літератури, світ. Лір сумлінно вибудував з літер та розділових знаків місто, де іногородній почувається як удома. Запропонував новий пантеон степових божеств, які вже отримали своїх послідовників. Схоже, карпатським мавкам, чугайстрам та песиголовцям доведеться посунутися.
Попри химерну тематику та божественний контекст у книзі багато особистого, авторського. Чого саме — можна тільки здогадуватися. Або ж це лишень гра нашої уяви і суцільною вигадкою є вся історія: від першої літери і до останньої крапки. Якщо так, то це достобіса майстерна вигадка. Але у будь-якому випадку це достобіса добре написана книга.
Посудіть самі: спершу Лір каже, що ці враження неможливо описати словами. Хитрить. Бо потім бере й описує їх. Десь так музика стає повітрям. За тишу можна вчепитися руками. А страх перетворюється у Ніщо.