Стиль керівництва
У Стародавній Греції слово "стиль" ( stylos ) означало загострений стрижень для писання на воскових дощечках. Надалі поняття "стиль" збіглося з терміном "почерк", оскільки в почерку (стилі) проявляється індивідуальність людини.
В даний час у вітчизняній і зарубіжній літературі з менеджменту стиль розглядається в дуже широкому діапазоні. це:
- - Стиль керівника (менеджера);
- - Стиль роботи підприємства, організації, установи, їх підрозділів;
- - Стиль державного і муніципального управління;
- - Особливості національного стилю управління (американського, італійського, німецького, російського, французького, шведського і ін.).
Незалежно від рівня, на якому велися або ведуться дослідження, ключовими проблемами були і залишаються такі: характерні особливості, риси даного стилю, його ефективність / неефективність, а також можливості і способи розвитку.
Таким чином, історично і ситуаційно в стилі сконцентровані проблеми ефективності (результативності) управління. Це, в свою чергу, обумовлює специфіку діагностичних (аналітичних) методик, теорій, що розробляються рекомендацій щодо вдосконалення стилю.
Розглянемо, як розвивалися теорії стилів стосовно діяльності керівників і які загальні рекомендації були адресовані практиці соціального управління.
Експеримент Курта Левіна
Перші наукові дослідження в області стилів управління малою групою проведено німецьким психологом К. Левіним (1890-1947) у другій половині 1940-х рр. Він створив дві експериментальні групи для виявлення факторів, що впливають на групову діяльність. Вони складалися з дітей 10-12 років, які роблять театральні маски. Керівником в групах був один і той же експериментатор, котрий використовував спочатку два стилю - авторитарний (він самостійно приймав рішення, наказував) і демократичний (рішення приймалися спільно з групою, давалися пояснення та поради в процесі роботи, постійно здійснювалися контакти з групою).
З'ясувалося, що ці стилі по-різному впливали на атмосферу в групах, самопочуття, настрій хлопців і результативність їх роботи.
Надалі керівник використовував попустітельскій стиль (lassie-faire), який виявився неефективним.
Експеримент, проведений К. Левіним, дозволив зробити наступні висновки.
Перший. "Поза керівника" існує безліч можливих методів впливу на людей. Оволодіння цим полем - одне із завдань професійної діяльності керівника. "Стильова бідність" - небажана хвороба в цій професії.
Другий. Стиль керівника складається з двох сторін - з боку особливостей особистості керівника і з боку специфіки групи (колективу). У стилі своєрідно висвітлюються потреби керованого об'єкта. Тому важливо "вловити" їх в використовуваних формах і методах.
Третій. Не існує хороших і поганих стилів управління. Кожен стиль стосовно до даних умов, ситуації або об'єкту має свої плюси і мінуси. Співвідношення між ними вельми важливо для результатів управління.