Затяжний період від світової прем’єри “Молитви за гетьмана Мазепу” до кінопрокату заповнили пристрасті як навколо виробництва проекту, так і його художньої цінності. А оскільки мало хто бачив стрічку, то знімальна група на чолі з режисером Юрієм Іллєнком вирішила дещо прояснити ситуацію, зібравши прес-конференцію. Дебют “Молитви” відбувся на початку лютого в офіційній програмі Берлінського кінофестивалю і, за словами авторів не залишився непоміченим. Уже сам факт занесення картини до офіційного списку фестивалю такого рівня вони вважають перемогою. Журналістів цікавило практично все, проте найбільше — творчі нюанси і фінанси, бо поетичне полотно про гетьмана Мазепу — найдорожчий фільм у вітчизняному кінематографі.
Час від часу режисерові Іллєнку закидають, наче він одноосібно “окупував” державні кошти, виділені на кіновиробництво в Україні. Заступник держсекретаря Міністерства культури та мистецтв Ганна Чміль розвіяла сумніви щодо цього. Адже минулого року держава повністю профінансувала 38 фільмів, а всього у виробництві було 78. Та й право користатися цими коштами надавалося на конкурсній основі, де комісія оцінювала проекти за багатьма критеріями. Тому Іллєнко переміг чесно. Сам режисер зазначив: “Фільм починали як держзамовлення, але десь всередині процесу почали залучати гроші спонсорів — зокрема, продюсерського центру “Родовід”, бо лише на державні дотації проект не відбувся б”.
А у прокат фільм вийде тільки у вересні. Пані Чміль пояснила це нерентабельністю кінотеатрів, через яку картина може не отримати належного резонансу. Крім того, “Мазепа” ще не має Dolby-варіанта, який тільки-но робитимуть у Польщі. Та головне — за законами світової кіноіндустрії стрічка, яка вийшла на широкий екран, не має права на участь у кінофестивалях. А не оприлюднити такого рівня доробок на світових екранах було б просто злочином. Адже, на думку режисера, тут були справжні творчі знахідки. Приміром, робота Сергія Якутовича. Художник картини відмовився від повальної комп’ютерної графіки, декорації виконував власноручно, запропонував “концепцію зрощення матеріалу з живою акторською мізансценою, включення в акторський ансамбль динамічних зображень”. Візуальний простір фільму, створений Сергієм Якутовичем, унікальний, досі не бачений і гіпнотичний.
Чому ж фільм названо “Молитвою”? Автори пояснили, що картина започатковує зовсім новий жанр кінематографа — персональне послання. Юрій Іллєнко сподівається, що ця молитва, до якої приєднаються люди різних націй, стане “альтернативою тій незаконній анафемі”, якій був підданий Іван Мазепа. І вже мають перші результати: греко-католики України нині справляють молебень за великого гетьмана. На думку режисера і продюсера, фільм повинен стати новим етапом у самоусвідомленні українців, ще одним кроком до звільнення від нав’язуваного комплексу слов’янської меншовартості, якщо хочете,— катарсисом.
Отже, справа за малим — побачити й особисто переконатися.