Мораль і нація: соціально-економічний аспект
Мабуть кожен свідомий громадянин України неодноразово ставив перед собою запитання: чому в нашій країні, за наявності достатньо потужного людського, ресурсного, культурного потенціалу, настільки низький рівень соціально-економічного розвитку? І, як правило, люди усвідомлюють, що проблема не стільки у відсутності необхідних ресурсів для розвитку нації, як в неправильному їх використанні. Громадяни України практично звикли до думки, що в своїй більшості люди, які приходять у владні структури та отримують доступ до розпорядження підвладними їм ресурсами, насправді роблять це не з метою виконання своєї основної функції – забезпечення якнайкращого добробуту і благополуччя мешканців та ефективного розвитку територій, за які вони несуть відповідальність, а виключно заради власного збагачення й досягнення особистих, амбіційних цілей.
Негативні духовно-моральні тенденції побутують і серед населення. Адже у своїй більшості поведінка мешканців будь-якого українського міста чи села характеризується значними девіантними проявами (відхиленнями від норми), підтвердженням цьому є практично щоденні повідомлення у ЗМІ про грабежі, розбої, напади, зловживання алкоголем, наркотиками, що призводять до фатальних наслідків. Показовим у цьому напрямку є Всеукраїнське опитування Інституту соціології НАН України, за даними якого академік В.М. Геєць зазначає, що понад 88% опитаних осіб в Україні вбачають в більшості оточуючих людей таких, що не зупиняться перед порушенням моральних і правових норм, якщо цього вимагатимуть їх інтереси. При цьому близько половина з них (41,7%) певні, що більшість громадян України не зупиняться перед застосуванням любих засобів, навіть протиправних, задля досягнення власних цілей. Лише кожен восьмий громадянин вважає, що важливість правових заборон і моральних цінностей переважає над зиском при окресленні життєвих орієнтирів.
Такі суспільні настрої формують неправильну ментальність українського народу. В такому випадку роль, місце та значення Закону, як засобу здійснення регулювання розвитку суспільства практично знівельована, що звісно лише посилює наявні негативні тенденції, а також веде до хаосу та зростання соціальної напруги у суспільстві. Адже думка про те, що в Україні все можна купити за гроші, в тому числі й будь-які необхідні документи та рішення в різних сферах життєдіяльності людини, практично з дитячого віку відкладається у свідомості українців, яких привчають до наявних суспільних реалій (наприклад до думки, що для отримання високої оцінки, поступлення в престижний навчальний заклад – потрібно заплатити хабар).
Тому, аналізуючи сучасний соціально-економічний розвиток суспільства, очевидними є проблеми духовно-морального характеру, враховуючи, що ці категорії виступають основою для формування ментальності та культури народу. Неможливо говорити про правильну ментальність, високу культуру при деградації духовних та моральних принципів. Очевидною є деградація людського фактору, що призводить до соціальних, а відтак й економічних негараздів в українському суспільстві.
Варто погодитися з Любомиром Гузаром, який зазначав, що: “… двадцять років життя, навіть у власній незалежній державі, не дали бажаних плодів. Матеріалістична філософія життя себе не виправдала. Незважаючи на багато милозвучних заяв, котимося
до гіршого. Настав найвищий час шукати інших підходів до здорового суспільного життя, інших цінностей, за якими буде можливо розвивати справді здорове суспільне буття. То що ж нам робити? Потрібно звернутися до інших цінностей, перевірити їх, щоб переконатися, чи можуть вони гарантувати позитивний розвиток, солідну основу для тривалого розвитку. Визначення таких цінностей – це не пошуки в темряві, це радше ствердження досвіду суспільств і народів, які на таких цінностях успішно будували своє суспільне життя. Це завдання провідної верстви суспільства, так званої інтелігенції, – належно представити такі цінності. Популярно називаємо їх духовними, але не в слові таємниця їхньої вартості, а в змісті”.
Отже, в основі подальшого ефективного розвитку України, зокрема її соціально-економічної системи, необхідно посилити акценти на важливості нематеріальних цінностей, як рушійних сил успішного розвитку нації. Це можна робити різними шляхами, зокрема популяризуванням у ЗМІ, включенням духовно-моральної компоненти у навчальні процеси, мотивуванням їхнього втілення громадянами у практику на державному рівні, через створення відповідних програм, заходів та конкурсів. Власне цінності обумовлюють форму та задають напрям діяльності особистості, вказуючи на те, що є першочерговим чи другорядним, моральним чи аморальним, і т.д. Критерієм поведінки людини, яка одночасно є суб’єктом економічної діяльності й частиною соціуму виступає внутрішній ціннісний світ особистості, сформованість якого призведе до позитивних тенденцій у розвитку українського суспільства, а відсутність – до протилежного результату, тобто деградації української нації.
Адже, у відповідності до духовних, морально-етичних, освітянських, ментальних чи культурних вподобань людини базуватиметься її поведінка у різних сферах життєдіяльності, зокрема економічній та соціальній. Якщо закладені міцні християнські аксіологічні основи, економічна діяльність особистості характеризуватиметься такими рисами, як чесність, сумлінність, відкритість, щирість – що є основними факторами нової якості розвитку суспільно-економічної системи загалом.. Втілення християнських цінностей в життя та діяльність людей сприятиме здоровому розвитку суспільства, а саме: позбавленому всезростаючого тиску різного роду залежностей в суспільстві, зменшенню злочинності, зниженню рівня соціальної напруги, тощо.
Відтак, здійснювати подальший ефективний соціально-економічний розвиток України, є неможливо, нехтуючи при цьому нематеріальними цінностями.
аспірант ІРД НАН України
бакалаврант ЛБС