На головну
інтерактивно
Мал. 5.1.
Налаштування стилів розмірів
Перед проставлянням розмірів на кресленні необхідно налаштувати параметри розмірних, внесених ліній і розмірних чисел. Комплекс подібних параметрів називають стилем розмірів. В меню \Format\Dimension style відкривається панель діалогу налаштування стилів розмірів (рис. 5.2.).
Мал. 5.2.
Для створення нового стилю розмірів досить в поле Name ввести нове ім'я і натиснути кнопку Save. Вибір існуючого стилю для зміни проводиться в поле Current. У блоці Family вказується, до якого типу розмірів застосовні редаговані стилі; якщо обраний варіант Parent, то стиль є загальним. Для налаштування параметрів розмірів призначені кнопки: Geometry, Format, Annotation
На рис. 5.3 показана панель діалогу налаштування геометричних параметрів розмірів (Geometry).
блок Dimension Line об'єднує елементи налаштування параметрів розмірних ліній. Зокрема, в поле Spacing вказується мінімальна дистанція між розмірними лініями при автоматичній простановке розмірів від базової лінії. поле Suppress складається з двох маркерів 1st и 2nd. Якщо маркер відзначений галочкою, то відповідна половина розмірної лінії Відсутнє. Якщо обидва маркера, то розмірна лінія відсутня повністю. Якщо в блоці Arrowheads обрані кінцеві елементи типу архітектурних зарубок, то в поле Extension вказується відстань, на яке розмірні лінії виходять за межі виносних.
Мал. 5.3.
блокExtension Line об'єднує елементи налаштування параметрів виносних ліній. маркери 1stи 2nd мають те ж призначення, що і аналогічні елементи в блоці Dimension Line. В полі Extension показується відстань, на яке виносні лінії виходять за межі розмірних ліній, якщо використовуються кінцеві елементи типу "стрілка". поле Origin Offset містить відстань, яке необхідно витримати між контуром об'єкта і початком виносної лінії.
блок Arrowheads містить елементи настройки стрілок. зі списків 1st и 2nd вибирається вид кінцевих елементів розмірних ліній. В полі Size вказується розмір кінцевих елементів.
блок Center - Визначення вигляду елементів для вказівки центрів дуг і кіл. В полі Size вказується розмір центральних елементів.
блок Scale призначений для установки масштабу розмірних елементів.
На рис. 5.4 приведена панель діалогу налаштування форми розмірів (Format). Тут встановлюються всі параметри, пов'язані з вирівнюванням розмірних чисел.
У блоці Horisontal Justification вказується вид горизонтального вирівнювання розмірних чисел щодо внесених ліній. Як правило, використовується вирівнювання по центру (Centrered), Проте, при встановленому прапорі User Defined користувач сам має можливість задати положення розмірного числа за допомогою миші.
У блоці Vertical Justification вказується вид вертикального вирівнювання розмірних чисел щодо розмірних ліній. Зазвичай використовується режим вирівнювання "завжди над розмірною лінією" (Above).
Мал. 5.4.
У блоці Text вказується спосіб вирівнювання розмірних чисел щодо кордону формату креслення. Якщо встановлений прапор Inside Horisontal, Все розмірні числа, що знаходяться в межах внесених ліній, будуть розташовані горизонтально. аналогічний параметр Outside Horisontal встановлюється для зовнішнього (щодо внесених ліній) розташування розмірних чисел.
На рис. 5.5 приведена панель діалогу налаштування розмірних написів (Annotation). Тут встановлюються всі параметри, пов'язані з зовнішнім виглядом розмірних чисел. При виконанні лабораторних робіт необхідно вивчити налаштування для блоках Primary Units и Text, Інші блоки рекомендуються для самостійного вивчення.
У блоці Text вказуються параметри розмірних чисел (написів) як текстових елементів. В полі Style можна вибрати зі списку існуючий стиль тексту, яким будуть виводиться розмірні числа. В полі Height встановлюється висота тексту, в поле Gap - Розмір відступу від розмірної лінії до розмірного числа.
Мал. 5.5.
У блоці Primary Units в полях Prefix и Suffics можна вказати довільний текст, який потрібно виводити перед і після розмірного числа відповідно. При натисканні кнопки Units з'являється діалогове вікно установки одиниць вимірювання Primary Units (Рис. 5.6).
Мал. 5.6.
Тут з'являється можливість установки наступних параметрів: виду розмірних чисел для вказівки лінійних розмірів (блок Units); виду розмірних чисел для вказівки кутових розмірів (блок Angles); точності (числа знаків після коми) розмірних чисел (поле Dimension/Precision). Решта блоки і поля рекомендуються для самостійного вивчення.
Команди простановки розмірів
Перед проставлянням розмірів на кресленні необхідно створити свій власний стиль розмірів і зробити його поточним (вибрати в полі Current, Див. Рис. 5.2.). Стиль повинен бути налаштований відповідно до вимог стандартів РФ.
УВАГА! AUTOCAD автоматично визначає значення розмірних чисел при нанесенні розмірів кожного об'єкта. Тому попередньо необхідно перевірити точність виконання креслення, тому що допущені при кресленні / редагуванні помилки (ЛР №2, ЛР №3, ЛР №4) приведуть до невірних значень розмірних чисел на кресленні.
Нижче наведено перелік команд проставляння розмірів, які необхідні для виконання лабораторних робіт.
1. Горизонтальні і вертикальні лінійні розміри
\Dimension\Linear
Запит в командному рядку
First extension line origin or press ENTER to select
вказується початкова точка першої виносної лінії; ENTER - вибір об'єкта для проставляння його розміру.
First extension line origin
вказується початкова точка другої виносної лінії.
Dimension line location (... \Horisontal\Vertical\ ... \Text\ ...)
вказується положення розмірної лінії; H - проставити примусово горизонтальний розмір; V - проставити примусово вертикальний розмір; T - змінити значення розмірного числа.
ПРИМІТКА: виноска розмірів виконується або строго вертикально, або строго горизонтально. Якщо у відповідь на перший запит натиснути клавішу ENTER, то AUTOCAD зажадає вказати за допомогою миші об'єкт, лінійний розмір якого потрібно показати. Інші можливості команди вивчаються самостійно. Приклад простановки вертикальних і горизонтальних розмірів наведено на рис. 5.7.
2. Довільні лінійні розміри
\Dimension\Aligned
ПРИМІТКА: команда працює аналогічно попередньої. Розмірна лінія завжди проводиться паралельно уявної прямої, що проходить через початкові точки виносних ліній (рис. 5.7).
3. Радіус
\Dimension\Radius
Запит в командному рядку
Command: Select arc or circle
мишею вказується дуга або коло, радіус якої необхідно проставити;
Dimention line location (...\ Text \...)
вказується положення розмірної лінії; T - Змінити значення розмірного числа.
4. Діаметр
\Dimension\Diameter
ПРИМІТКА: команда працює аналогічно попередньої.
5. Кутові розміри
\Dimension\Angular
Запит в командному рядку
Command: Select arc, circle, line ...
вказується перша точка дуги, окружності або перша лінія.
Якщо обрана дуга або коло:
Select angle endpoint
вказується друга точка сектора дуги або кола.
Якщо обрана лінія:
Second line
вказується друга лінія.
Dimention arc line location (...\ Text \...)
вказується положення розмірної лінії; T - Для зміни размерного числа.
ПРИМІТКА: на рис. 5.8 показаний приклад проставлення радіуса, діаметра і кутового розміру.
6. Проставлення розмірів від базової лінії
\Dimension\Baseline
Залежно від того, чи існує вже виносна лінія, яку AUTOCAD може вибрати в якості базової, різниться порядок виконання команди.
Якщо жодна з існуючих ліній не може бути обрана автоматично в якості базової, AUTOCAD спочатку вимагає вказати базову лінію:
Select base dimension
вказується виносна лінія, яка в подальшому буде служити базової.
Якщо попередній виконувалася команда проставляння лінійних або кутових розмірів, то одна з проведених виносних ліній може стати базовою. У цьому випадку запит в командному рядку
Specify a second extension line origin or
вказується початок наступної виносної лінії; ENTER - Одна з виносних ліній явно вибирається в якості нової базової.
ПРИМІТКА: команда завершується натисканням кнопки ESC. Відстань між розмірними лініями під час налаштування стилів розмірів (рис. 5.3, поле Spacing).
7. Проставлення розмірів "ланцюжком"
\Dimension\Continue
Залежно від того, чи існує вже виносна лінія, яку AUTOCAD може вибрати в якості опорної для продовження, різниться порядок виконання команди.
Якщо жодна з існуючих ліній не може бути обрана автоматично в якості опорної для продовження, AUTOCAD спочатку вимагає вказати таку лінію:
Select continued dimension
вказується виносна лінія, яка в подальшому буде служити опорною для продовження.
Якщо попередній виконувалася команда проставляння лінійних або кутових розмірів, то одна з проведених виносних ліній може стати опорною. У цьому випадку запит в командному рядку
Specify a second extension line origin or
вказується початок наступної виносної лінії; ENTER - Одна з виносних ліній явно вибирається в якості нової опорної.
ПРИМІТКА: команда завершується натисканням кнопки ESC. На рис. 5.9 наведено приклад проставляння лінійних розмірів від базової лінії і "ланцюжком".
8. Виноска
\Dimension\Leader
Запит в командному рядку
Command: From point
вказується початкова точка винесення.
To point (.../Annotation/...)
вказується друга і наступні точки виносної лінії (виносна лінія може бути полілінію складної форми); F - Формат виноски; A (або ENTER) - Введення першого рядка анотації (тексту, наявного над полицею винесення).
Якщо обрана команда настройки формату винесення, в командному рядку з'являється запит
Spline/STraight/Arrow/ ...
S - Вибирається режим побудови виносної лінії у вигляді гладкої кривої; ST - Вибирається режим побудови виносної лінії у вигляді ламаної; A - Включається / відключається стрілка на початку виносної лінії.
Якщо обрана команда введення анотації, в командному рядку з'являється запит:
Mtext
введення другої і наступних рядків анотації; якщо необхідно завершити введення тексту, потрібно натиснути клавішу ENTER.
ПРИМІТКА: полку винесення чертится автоматично. На рис. 5.10 показаний типовий випадок побудови винесення, що складається з простої виносної лінії і однорядковою написи.
9. Позначка центру дуги (кола)
\Dimension\Center Mark
Запит в командному рядку
Select arc or circle
вибирається дуга або коло, центр якої необхідно відзначити.
Завдання на лабораторну роботу
Завдання виконується в наступній послідовності:
1. Вивчити команди настройки і проставлення розмірів об'єктів.
2. Завантажити з дискети файл з результатами попередніх лабораторних робіт.
3. Проставити розміри об'єктів на кресленні.
4. Записати креслення в файл на дискету.
Контрольні питання
1. Опишіть процедуру настройки стилів розмірних елементів.
2. Яким чином можна вибрати тип кінцевих елементів розмірної лінії?
3. Де вказується крок відступу розмірних ліній при вказівці розміру від базової виносної лінії?
4. Яким чином задається кількість знаків після коми в розмірних числах?
5. Яким чином вибрати текстовий стиль для розмірних чисел?
6. Як вибрати виносну лінію в якості базової?
7. Опишіть процедуру побудови розмірних "ланцюжків".
8. Чи можна побудувати розмірну "ланцюжок" для кутових розмірів?
9. Яким чином вказується радіус дуги окружності?
10. Чи можна для довільної дуги окружності відзначити центр?
11. Яким чином вибирається графічний елемент - маркер центра кола?
Лабораторна робота № 6
Робота з блоками креслення
Блоком називають один або безліч різнорідних об'єктів, об'єднаних в групу за допомогою спеціальної команди. У блоки має сенс об'єднувати взаємопов'язані об'єкти, вид (положення) яких не змінюється в ході роботи. Наприклад, у вигляді блоку може бути оформлена рамка і основна напис креслення. Після створення блоку, його копії можна розмістити довільно на площині креслення або перенести (скопіювати) в інший креслення.
Блок необхідний для того, щоб усіма об'єктами, що входять в нього, можна було керувати одноманітно. Так, при знищенні блоку, вставленого в креслення, знищуються всі об'єкти, його складові.
Блоки можуть бути сформовані і використані як в рамках одного креслення (внутрішні блоки), так і записані в файлі на диску з тим, щоб надалі їх можна було помістити в інші креслення.
Створення блоку з атрибутами
Блок може містити об'єкти, що залишаються незмінними при вставці в креслення. Ці об'єкти будемо називати постійною частиною блоку. У прикладі з рамкою постійною частиною блоку є лінії основного напису і деякі текстові рядки: слова "Маса", "Масштаб" та інші. Разом з тим, блок може містити текстові об'єкти, значення яких змінюється від креслення до креслення: дата підготовки креслення, прізвище розробника і т.д. Ці об'єкти створюються спеціальним чином і називаються атрибутами блоку. При вставці в креслення атрибут замінюється конкретним значенням для даного креслення.
Блок створюється в наступній послідовності:
1. Виконується за допомогою команд малювання і редагування постійна частина креслення;
2. Створюються атрибути креслення;
3. Постійна частина і атрибути об'єднуються в блок.
Для виконання пункту 1 необхідно повернутися до ЛР №2, ЛР №3, ЛР №4.
Для виконання пункту 2 (створення атрибутів) необхідно використовувати команду \Draw\Block\Define attributes: Результатом буде поява на екрані діалогового вікна (рис. 6.1). Діалог складається з декількох блоків елементів управління.
команда Attribute призначена для створення власне атрибута. В полі Tag вводиться ім'я атрибута - будь-яка послідовність латинських букв. В полі Prompt вказується рядок, яка буде виводиться на екран при запиті значення атрибута. В полі Value задається значення за замовчуванням для атрибута. Це значення присвоюється атрибуту, якщо користувач не поставив іншого.
Оскільки атрибут - це рядок тексту, то необхідно вказати стиль і інші параметри. В групі Text Options зібрані команди для вибору параметрів тексту. В полі Justification вказується спосіб вирівнювання тексту - по лівому, правому краю, по центру. В полі Text Style вибирається стиль тексту (стиль повинен бути попередньо створений). У полях Height и Rotation вказується висота символів і кут нахилу рядки тексту.
У блоці Insertion Point зібрані команди для вказівки положення атрибута. Розмістити атрибут можна, вказавши з клавіатури координати точки або вибравши кнопку Pick Point, Після чого AUTOCAD дозволяє вказати потрібну точку за допомогою миші.
Після завдання всіх необхідних параметрів атрибут створюється натисканням кнопки OK.
УВАГА! Атрибутів в блоці може бути необмежена кількість.
Мал. 6.1.
Після створення постійної частини блоку і атрибутів створюється блок. Для цього необхідно за допомогою миші виділити створені об'єкти і вибрати команду \Draw\Block\Make. На екрані з'являється діалогове вікно створення блоку (рис. 6.2).
При створенні блоку необхідно задати йому ім'я, це робиться в поле Block Name. Ім'я блоку - це довільний набір латинських символів. Якщо блок з таким ім'ям вже існує, AUTOCAD не дозволить створити новий і видасть попередження. За допомогою кнопки List Block Name Ви можете побачити список існуючих в системі блоків.
Мал. 6.2.
полеNumber foundпоказує, скільки об'єктів було виділено для приміщення в блок. Якщо необхідно додати в блок ще кілька об'єктів, можна скористатися кнопкою Select Objects.
Нарешті, для блоку необхідно вказати базову точку, як правило, це точка, що лежить в лівому нижньому кутку блоку. Для цього необхідно скористатися командами групи Base Point, Причому координати базової точки можна вказати з клавіатури в полях X, Y, Z або за допомогою миші - кнопка Select Point.
натисканням кнопки OK створюється блок з вказаним ім'ям, атрибутами і параметрами.
Запис блоку в файл
Створений блок можна записати в файл з тим, щоб згодом його можна було використовувати в інших кресленнях. Блок зберігається в файлі за допомогою команди WBLOCK, Що вводиться з клавіатури в командному рядку. AUTOCAD запрошує ім'я файлу для запису блоку. Це робиться за допомогою стандартної панелі діалогу для роботи з файлами (аналогічно збереженню / завантаженні креслення). Після вказівки імені файлу потрібно в командному рядку ввести ім'я блоку, який повинен бути збережений на диску:
Запит в командному рядку
Block name
вказується ім'я блоку, який необхідно записати в файл.
В результаті описаної операції блок буде збережений у файлі на диску.
вставка блоку
Якщо в ході робіт над кресленням був створений блок, копію блоку можна вставити в будь-яке місце креслення необмежену кількість разів. При цьому, копія блоку являє собою єдиний об'єкт складної форми і редагувати об'єкти, його складові, вже неможливо.
Для вставки копії блоку в креслення можна скористатися командою \Insert\Block. На екрані з'являється панель діалогу вставки блоку (рис. 6.3).
Мал. 6.3
натиснувши кнопку Block, Можна вибрати зі списку блок для вставки. Після натискання кнопки OK в командному рядку з'являються запити в наступному порядку:
Insertion point
необхідно мишею або з клавіатури вказати точку на кресленні, куди буде поміщена копія блоку;
X scale factor \: \ XYZ \
необхідно вказати масштаб (за замовчуванням 1) для всіх горизонтальних розмірів об'єктів блоку;
Y scale factor \: \ XYZ \
необхідно вказати масштаб (за замовчуванням дорівнює масштабу по X) для всіх вертикальних розмірів об'єктів блоку;
Rotation Angle
потрібно вказати кут нахилу блоку щодо точки вставки.
Після цього AUTOCAD запитує значення атрибутів, визначених для даного блоку. При цьому використовується запит і значення за замовчуванням, які вказувалися при створенні атрибутів блоку.
По завершенню введення значень атрибутів на полі креслення з'являється копія блоку.
Вставка блоку з файлу
Для вставки блоку в креслення з файлу також використовується команда \Insert\Block (Рис. 6.3). Для вибору файлу, з якого потрібно завантажити блок, необхідно натиснути кнопку File.
Завдання на лабораторну роботу
Завдання виконується в наступній послідовності:
1. Вивчити команди AUTOCAD для роботи з блоками.
2. Завантажити з дискети файл з результатами попередніх лабораторних робіт.
3. Перетворити рамку і основний напис креслення в блок з атрибутами;
4. Записати блок в файл на дискету.
5. Створити нове креслення;
6. Завантажити в нове креслення рамку і основний напис з файлу на диску.
Контрольні питання
1. За допомогою якої команди можна створити атрибути блоку?
2. У якій послідовності створюються атрибути і блок?
3. Які параметри атрибутів можна задати при створенні блоку?
4. Як задати стиль і розміри символів для тексту атрибута?
5. Як записати блок в файл на диску?
6. Як розмістити створений блок на поле креслення?
7. Як завантажити блок з файлу?
додаток