Уявімо собі альтернативний сценарій розвитку подій після Революції Гідності, за якого ніхто не загинув на Майдані, Янукович утік, Крим залишається українським, а Путін визнає нову владу у якості легітимної і не починає війни на Донбасі. За таких обставин, з високою ймовірністю, ми б мали доволі схожу ситуацію в країні, яку отримали після Помаранчевої революції 2004 року. За декілька б років Росія отримувала б шанс задавати Україну економічно та енергетично, Захід би ніколи б не надав активної підтримки нашій державі, українська армія деградувала б і надалі, а генерали і міністри розпродавали б залишки наших збройних сил.
Перше за все, це стосується армії. Сьогодні Україна її має, а українці навчилися воювати. До країни повертається престиж професії військового. Діти вже не хочуть бути подібними на бандитів з 90-х. У них сьогодні інші герої.
Якщо вже мова зайшла про героїв, скажу і те, що саме війна народила нових українських героїв, які є спільними для усієї України. Львівщина і Тернопільська область, як і Дніпропетровщина та Харківщина однаково віддають шану загиблим воїнам АТО. По усій території нашої держави ми спостерігаємо відкриття пам’ятників, встановлення меморіалів, створення цілого ряду поезій, романів, пісень, присвячених війні за українську незалежність. Таким чином, російська агресія переломила українську свідомість, створивши спільних героїв та формуючи одну єдину для усіх історичну пам’ять.