– Ні, звичайно. Окремі роботи досить великого розміру, їх не перевезеш легковою автомашиною, тому злодії використовували грузовий транспорт.
– Викрадення творів мистецтва стає, можна сказати, масовим, до того ж масштаби вражають – мова йде про сотні і тисячі картин. Зовсім нещодавно було вкрадено тисячу картин одного київського художника, але йому пощастило – за кілька днів злочинців було викрито й картини врятовано. Які результати розслідування у вашому випадку?
– Я поклався на правоохоронні органи, а сам працюю. Робота – це мій порятунок від моральної травми. Лише тиждень минув, як я знову зміг узяти в руки пензля, і зараз набуваю колишньої форми. Дуже хочеться перекрити втрату, інакше з глузду можна з‘їхати.
Його картини продаються на торгах, які проводяться найповажнішими в світі аукціонними домами – «Крістіс» і «Сотбіс», а сам він проживає в селі у Кіровоградському районі. Найближча йому як художнику тематика – сільське життя, та, щоб заробити «на фарби», він зображає і балерин. А в перші роки після закінчення художнього інституту йому довелося робити у великих кількостях копії портрета вождя світового пролетаріату, і це художника дуже гнітило. Веду мову про Анатолія Шаповалова, в гостях у якого в Аджамці недавно побував.
Знаючи, що Анатолій Гаврилович торік двічі їздив до Лондона, я почав розмову із запитання про те, як він туди потрапив.
– Я уже двадцять років працюю на закордон, з них вісім – на Великобританію, – дещо здалеку почав художник. – Тривалий час я продавав свої твори через посередників, не перетинаючи кордонів своєї країни. А минулого року мені написала з Лондона Ірина (у минулому – жителька Далекого Сходу Росії), яка теж займається посередництвом на ринку предметів мистецтва, і запропонувала свої послуги з організації в столиці Великобританії моєї персональної виставки. Виявляється, вона у 2004 році придбала мою картину на аукціоні «Крістіс», а мої координати з’ясувала тільки минулого, коли Денис, мій син, створив для мене сторінку у «Фейсбук». Звісно, який художник відмовиться від персональної виставки, та ще й у Лондоні? Адже це – можливість показати себе всебічно…
Як розповів Анатолій Гаврилович далі, Ірина, отримавши від нього згоду, замовила аж п'ятнадцять зображень балерин.