Содержание
Про лікарської валеріани відомо практично всім. І така популярність пояснюється головним властивістю лікарської рослини: здатність розширювати судини, а також допомагати знижувати серцебиття. Але не всі знають, що цей лікарський багаторічник допомагає і при багатьох інших захворюваннях. Де росте валеріана, як виглядає валеріана — рослина (фвідо якого розміщено в даній статті), яке є найвідомішим серед лікарських рослин — про це та багато іншого можна прочитати нижче.
Назва
Валеріана, валеріана (лат. Valeriána) — рід багаторічних трав'янистих рослин підродини Валеріанові (Valerianoideae) сімейства Жимолостные (Caprifoliaceae)
У народі цього цілющого многолетника існують і інші назви: ароматник, болячник, квідяча трава, квідячий корінь, земляний ладан, гарячковий корінь і багато інших.
Опис рослини і ареал зростання
Валеріана лікарська (Valeriana officinalis) відноситься до багаторічних та однорічних трав'яним рослин з родини валеріанових, родини жимолостевих. Серед валеріанових зустрічаються також чагарники та напівчагарники, але рідше. Валеріана – рослина, фвідо якого можна подивитися на цій сторінці, зустрічається в багатьох країнах Європи, Азії, південноамериканського континенту і Африки.
Батьківщина валеріани — Середземномор'ї
Хоча назва рослини широко відомо, але ось його зовнішній вигляд відомий далеко не всім. Причому валеріана не тільки вирощується на ділянках, але і зустрічається як дикий вигляд. Цей трав'янистий багаторічник дуже пвідужний і досить широкий.
Основний корінь – стрижневий, середньої довжини, з численними відростками. Стебла прямостоячі, ребристі, всередині порожнисті, їх висвіда може досягати 0,9 – 1,1 м. Листя розташована на пагонах супрвідивно, по черзі, все може на одному стеблі зрости до 19 – 20 листків. Квітки – дрібні, білі з рожевим відтінком, зібрані на верхівках пагонів у суцвіття зонтиковидною форми. На території нашої країни зустрічається кілька видів квідячого кореня, причому всі вони однаково цілющі, а відрізняються тільки забарвленням квіток і кількістю сегментів у листя. Цвісти квідячий корінь починає з другої декади червня до кінця серпня. Плоди – сім'янки, початок дозрівання – липень, а закінчення – на початку осені.
Квідяча трава може рости на різних ґрунтах, причому вона досить спокійно переносить як сильно зволожений грунт, так і сухі пісковики. Зустрічається цей лікувальний багаторічник вздовж берегів водойм, в сирому лісі, на сухих ґрунтах біля дамб і на пустирях, на рівнинній місцевості і в горах. Але для пвідреб фармацевтичної промисловості використовується, в основному, сировину, що вирощується в спеціалізованих господарствах.
Розмножувати валеріану можна вегетативним способом (поділом куща) або насінням.
Загвідівля лікарської сировини
Лікарськими частинами у даного многолетника є корені, які слід збирати в першій – другій декаді вересня, очищають від землі та дрібних бічних корінців, ретельно промивають під првідочною водою. Після цього коріння вивішують на натягнуті мвідузки для подальшої сушки. Найбільша кількість активних лікувальних речовин міститься у багаторічників до кінця другого сезону з моменту посадки. Зберігають висушену сировину валеріани в скляній ємності з кришкою, або в паперових пакетах. Зберігати гвідову сировину слід не більше 3 років у місцях, недоступних для домашніх кішок, яким дуже подобається саме запах валеріани. Тому вони можуть зіпсувати висушені корінці – изгрызть, наприклад.
Валеріану досить легко сплутати з іншими трав'янистими рослинами, тому слід уважно оглядати рослини, перш ніж викопувати їх для збору лікарської сировини. Наприклад, на валеріану дуже схожий ластовень лікарський. Якщо ці цілющі рослини ростуть поруч, то їх коріння можуть переплестися, а коренева система ластовня – перейняти запах валеріанового кореневища. У цьому випадку початківці травники можуть помилково зібрати не те лікарська рослина, яке їм пвідрібно.
Цікава деталь – тільки в процесі просушування корінців цього лікарського многолетника вони набувають так добре знайомий всім запах, причиною якого є ефір борнилизовалериановой кислвіди.
Вирощування на садовій ділянці
Зазвичай на садовій ділянці (чи в умовах масового вирощування) вирощують цей багаторічник насінням. Їх можна придбати в спеціалізованому магазині, або зібрати самим з рослин, які ростуть неподалік в дикому вигляді.
Самий відповідний час для посадки насіння валеріани – середина липня, але якщо такої можливості немає, то можна посіяти їх і ранньою весною.
На перекопанном ділянці робляться неглибокі борозенки, в які висівають посадковий матеріал і зашпаровують зверху перегноєм. Приблизно через 10 – 14 днів з'являться перші сходи. Коли у сіянців з'являться по 4 – 5 постійних листочків, їх можна пересаджувати на заздалегідь підгвідовлене постійне місце, де вони будуть рости до тих пір, поки не прийде пора збирати лікарську сировину.
Вибраний ділянка повинна бути сонячним. Перед пересадкою в нього розсади валеріани, ділянка перекопується, в нього вноситься перегній з розрахунку 10 кг на 1 м2.
При садінні сіянців на постійне місце відстань між ними повинна бути не менше 0,3 м, а міжряддя – 0,1 м. Грядки необхідно регулярно розпушувати і прополювати, поливи повинні бути регулярними, але не надто вологими.
Викопуючи кореневища, слід пам'ятати: викопується одна рослина з двох сусідніх. Восени під рослини слід внести аммофоску.
Хімічний склад і корисні якості
Цілющі властивості коренів валеріани – це результат великої кількості активних речовин, що входять до їх складу. Корінці квідячої трави багаті наступними активними елементами:
- ефірне масло;
- алкалоїди;
- дубильні речовини;
- сапонины;
- цукру;
- ряд вітамінів;
- макро і мікроелементи.
Ефірне масло, що міститься в кореневище, заспокійливо діє на нервову систему, ефективний при підвищеній збудливості, допомагає відновити сон, справляється з нападами істерії.
Валеріана ефективна при тахікардії, знімає тривожний стан. Головна властивість цієї рослини – заспокійливий, тому будь-які препарати на її основі використовуються при лікуванні нервового збудження.
Також вона усуває негативний вплив на організм алкоголю і ніквідину, застосовується для очищення крові від токсичних речовин.
Застосування в офіційній і народній медицині
Фармакологічними підприємствами випускаються такі препарати на основі валеріани:
- спиртова настоянка;
- екстракт валеріани у формі таблеток;
- комплексний препарат, до складу якого входять крім валеріани собача кропива, м'ята, конвалія і глід.
У цих препаратів широкий спектр використання. Але найчастіше спиртову настойку валеріани призначають при нервових розладах, тахікардії, для лікування серцево — судинних захворювань.
У народній медицині цей лікарський багаторічник використовують для лікування істерії, епілепсії, під час клімаксу.
Застосування валеріани в косметології
Масло на основі валеріанового кореня використовується в косметології для догляду за шкірними покривами обличчя і рук. Крім того, воно має властивість виліковувати деякі шкірні захворювання:
- нейродерміти;
- різні висипання на шкірі;
- при дуже чутливій шкірі.
Крім того, мазі на основі цього масла здатні розгладжувати зморшки, а також використовується як ліфтинговий засіб.
Подивіться також відео по темі: