Історія заборони українства – INTERMARIUM
You are here: Home / Історія / Історія заборони українства
30 травня 1876 року минуло 140 років з дня, коли Імператор Олександр II видав Емський указ про заборону ввозити до Росiї будь-якi книжки i брошури, написанi «малоросiйським нарiччям», друкувати оригiнальнi твори та переклади українською мовою, влаштовувати сценiчнi вистави, друкувати українськi тексти до нот i виконувати україномовнi музичнi твори. Свою назву Емський указ отримав від німецького міста Бад Емс, де Олександр II вніс поправки і підписав підготовлений спеціальною комісією указ.
Цим указом зобов'язали «прийняти як загальне правило», щоб в Українi призначалися вчителi-московити, а українцiв спроваджувати на вчительську роботу в Петербурзькому, Казанському й Оренбурзькому округах. Це «загальне правило», по сутi, дiяло i за радянської влади – аж до проголошення Україною незалежностi в 1991 році. Як наслiдок, за понад 100 рокiв, до проголошення незалежності, з України було виселено кiлька мiльйонiв української iнтелiгенцiї, а в Україну «вiдряджено» стiльки ж росiян. Місцевій адміністрації наказувалося посилити нагляд, щоб у початкових школах не велося викладання українською мовою, з бібліотек вилучити книги українською мовою. На підставі Емського указу було закрито Південно-Західний відділ Російського географічного товариства у Києві, припинено видання «Киевского телеграфа», ліквідовано громади, звільнено ряд професорів-українців з Київського університету (М. Драгоманова, Ф. Вовка, М. Зібера, С. Подолинського та ін.).
Емський указ — розпорядження російського уряду, спрямоване на придушення української культури, підписане імператором Олександром II.
Цей указ доповнював основні положення Валуєвського циркуляра 1863 року, виданий у зв'язку з меморандумом, надісланим цареві помічником попечителя Київського навчального округу М. Юзефовичем, в якому українців звинувачено в тому, що вони хочуть «вільної України у формі республіки з гетьманом на чолі».
На підставі Емського указу було закрито Південно-Західний Відділ Російського Географічного Товариства у Києві, припинено видання «Кіевского телеграфа», ліквідовано Громади, звільнено ряд професорів-українців з Київського університету (М. Драгоманова, Ф. Вовка, М. Зібера, С. Подолинського та ін.). В 1878 р. на Паризькому літературному конгресі М. Драгоманов, виступивши на захист української мови і культури, різко засудив Емський указ. Ставши одним з проявів реакційної національної політики російського царизму щодо України, Емський указ гальмував розвиток української культури та національно-визвольного руху, але повністю його припинити не міг. Хоча фактично Емський указ утратив чинність у 1905 р., він ніколи не був скасований офіційно, однак втратив чинність 17 жовтня 1905 року з виданням так званого «Манiфеста громадянських свобод» імператором Миколою II.
— ввозити на територію Російської імперії з-за кордону книги, написані українською мовою без спеціального дозволу;
— видавати українською оригінальні твори і робити переклади з іноземних мов, тексти для нот;
— друкувати будь-які книги українською мовою;
— ставити українські театральні вистави (заборону знято у 1881р.);
— влаштовувати концерти з українськими піснями;
Дозволялося видавати українською історичні літературні пам'ятки та художні твори, але лише за умови їх написання згідно з загальноросійською орфографією та отримання попереднього дозволу на публікацію від Головного управління у справах друку. Місцевій адміністрації наказувалося посилити нагляд, щоб у початкових школах не велося викладання українською мовою, та щоб з бібліотек були вилучені книги українською мовою, що не відповідають зазначеним вимогам.
Додаємо текст Емського указу.
Примечание II. Признавалось бы полезным принять за общее правило, чтобы в учебные заведения округов: Харьковского. Киевского и Одесского назначить преподавателей преимущественно великоруссов, а малоруссов распределить по учебным заведениям С. -Петербургского, Казанского и Оренбургского округов.
В Партії захисників Вітчизни щиро цінують Українську культуру та історію, завжди прияли і будуть сприяти їх розвитку. Ми хочемо донести до всього Українського Народу, наскільки це важливо поважати нашу історію, адже без минулого немає майбутнього, а без історії немає нації!