Етнолінгвістичний склад
Населення Кавказу відрізняється багатонаціональністю і великий мовний дробностью, що обумовлено особливостями його історичного розвитку, географічного середовища і т. д. Тут мешкає близько 50 народів з самостійними мовами. У лінгвістичному відношенні вони належать в основному до трьох великим мовним сім'ям: власне кавказької, або іберо-кавказької, індоєвропейської і алтайської п . Всі ці сім'ї представлені як на Північному Кавказі, так і в Закавказзі.
Кавказька сім'я мов поділяється на чотири гілки: північно-західну - адигів-абхазьку, центральну - нахсько, або вейнахскую, північно-вос-точну - дагестанський і південну-Картвельські, або Іберійського . На мовах адигів-абхазької гілки говорить більшість народів Західного Кавказу: адигейці, кабардинці, черкеси, абазини, абхази. Адигейці живуть в Адигейської автономної області, а також в Туапсинському і Лазаревському районах Краснодарського краю. Невеликі групи адигейці мешкають на території Успенського району цього ж краю і в Карачаєво-Черкеської автономної області. Загальна чисельність адигейці за переписом 1959 р. 80 тис. чоловік. На адигейській мовою говорять і Армавірський вірмени.
Найбільший в даний час народ адигів-абхазької гілки - кабардинці (204 тис.) 12 - живе в Кабардино-Балкарської АРСР. Окремі поселення кабардинців маються на Адигейської автономної області (Кошехабльський район) і в Північно-Осетинської АРСР (Моздокской район). На кабардинській мовою, який називають також кабардино-черкеським, кажуть, як показує це друга назва, і черкеси (30 тис.), що живуть в Карачаєво-Черкеської автономної області.
Адигейський і кабардинский мови дуже близькі і їх виділяють в адигзькому групу адигів-абхазьких мов. Всі пароди цієї групи називають свою мову «адигською мовою» (адигебзе). Спорідненість мов, так само як і культури адигські народів, відображає їх походження від спільних предків - адигейських племен раннього середньовіччя.
До числа народів адигів-абхазької групи на Північному Кавказі відносяться і абазини (20 тис.), мова яких більш близький до абхазькому. Одні дослідники об'єднують Абазинська і абхазький мови в особливу групу, інші ж вважають Абазинська мова з її діалектами (тапанта, шкарауа) діалектами абхазького мови. Що стосується літературної мови абазинів, то він створений незалежно від абхазького і є самостійною мовою. Компактною масою абазини живуть в Карачаєво-Черкеської автономної області. Розкидані вони зустрічаються і в Адигейської автономної області.
Родинно північнокавказьким адигзькому народу корінне населення Абхазької АРСР - абхази (74 тис.). На культуру абхазького народу значний вплив зробили його найближчі сусіди - грузини.
На мовах нахсько гілки говорять споріднені народи Чечено-Інгушської АРСР - чеченці (418 тис.) і інгуші (160 тис.). Чеченці населяють східну і центральну частини республіки, а також суміжну територію Дагестанської АРСР. Інгуші живуть в західній частині Чечено-Інгушетії і в невеликому числі в Північно-Осетинської АРСР. Близькість мов чеченців п інгушів дозволяє мовцям на них порівняно легко розуміти один одного. Інакше йде справа з мовою невеликий етно-! рафіческой групи бацбійцев, або цова-Тушин, що проживають в Ахмет-ському районі Грузинської РСР. Хоча бацбійскій мову і належить до нахсько гілки, але він відчув сильний вплив грузинської мови і значно відрізняється від чеченського і інгушського. Літературною мовою бацбійцев є грузинський.
Переважна більшість народів Дагестану - однієї з найбільш складних за своїм етнічним складом областей не тільки в нашій країні, але і у всьому світі - говорить на мовах дагестанської гілки. Вона складається з кількох груп, найбільш великої з яких є аварська, точніше аваро-Андо-цезских, бо в ній виділяються в свою чергу три підгрупи: власне аварська (язик аварців), андійських і цезских, або дідой-ська.
Аварці, разом з консолідуються навколо них Андо-цезамі, займають західну частину Дагестанської АРСР і частково північно-західні райони Азербайджанської РСР (Закатальський і Белоканскій). Родинне аварцам і консолідується з ними населення Дагестану - це андийцев, ботліхци, годоберінци, каратінци, ахвахци, багулали, чамали і Тиндаль (андійських гілку), цези (дідойців), хваршінци, бежтінци, гун-зебци і гінухци (дщдойская, або цезских, гілка). Зливаються з аварці і арчінци, мова яких займає проміжне положення між аварське і лезгинської групами дагестанських мов (він зазнав також вплив Лакська мови). Арчінци,> як і Андо-цези, - двомовні: говорячи в побуті рідною мовою, вони користуються аварським літературною мовою. Загальне число аварців, включаючи Андо-цезов і арчінцев, - 268 тис. чоловік.
У Центральному Дагестані живуть даргинці і лакці, мови яких також належать до дагестанської гілки. Даргинську і лакський мови досить близькі між собою, і деякі дослідники об'єднують їх в одну - лакський-даргинском групу. Обидва народи мають свої особливі літературні мови. Лакців налічується 64 тис., даргинці - 158 тис. У число останніх входять також Кайтагци і кубачінци. Перш Кайтаго-ський і кубачінскій мови розглядалися як самостійні мови даргінською групи. Тепер же їх вважають діалектами даргинского мови. Літературною мовою кайтагцев і кубачінцев є Даргинську.
У південних районах Дагестанської АРСР і на півночі Азербайджанської РСР живуть народи лезгинської групи дагестанських мов. У неї входять самі лезгини, табасаранци, Агульї, рутульці, цахури, удіни, будугци, хіналугци 13 і кризи (в тому числі джеки і гапутлінци). Загальне число лезгін 223 тис., з них близько 109 тис. живе в Дагестані і 98 тис. - в Азербайджані. Дагестанські лезгини мають власну літературну мову, лезгини Азербайджану і живуть у північно-західній частині Азербайджанської РСР невеликі етнографічні групи будугцев, хіналугцев і кризов користуються азербайджанським літературною мовою.
табасаранци (35 тис.), Агульї (8 тис.) і рутульці (7 тис.) живуть майже виключно в Дагестані, а цахури (6 тис.) також в Азербайджанській РСР . Літературними мовами Агульї служать лезгинський і російська, рутульці і цахури користуються азербайджанським і російським літературними мовами, табасаранци мають свій літературну мову. У Удін Азербайджану мови писемності - азербайджанський і вірменський. Невелика група Удіне, що живуть в Кварельського районі Грузинської РСР, користується грузинським літературною мовою. Всього Удін 3,7 тис. осіб.
Основне населення Грузинської РСР - грузини (2 млн. 650 тис.) - говорить на мові Картвельські гілки. Деякі етнографічні групи грузинів поряд з грузинським користуються в побуті своїми мовами, також належать до Картвельські групі і все більш зближуються з грузинською мовою, який упродовж тривалого часу чинить на них свій вплив, особливо посилилося в радянський період. Це свани, що живуть у горах Західної Грузії, у верхів'ях річок Енгуре і Цхе-нис-цхалі, Мінгрелія і лази (або чани) 14 . Побутова мова Мінгрелія і лазів являє собою діалекти однієї мови - занского, або Мегрелії-чан-ського. Мегрели жувут між річками Цхеніс-цхалі (на сході) і Чалід-заг (на заході), а також в Абхазької АРСР: лази - в сіл. Сарпі Аджарської АРСР - на Чорноморському узбережжі поблизу кордону з Туреччиною 15 . Літературною мовою Свано, Мінгрелія і лазів є ярузінскій. На грузинській мові кажуть грузинські євреї, що живуть в Тбілісі і деяких інших містах і селищах Грузинської РСР. Нечисленна група грузин-інгілойцев живе-в західній частині Азербайджанської РСР. Всього в Азербайджані налічується близько 10 тис. грузинів. Понад 20 тис. лрузін живе на Північному Кавказі, переважно в Північній Осетії і Краснодарському краї.
Представниками індоєвропейської мовної сім'ї на Кавказі є росіяни, українці, вірмени, осетини, курди, тати, талиші, греки та ін Росіяни - основне населення Краснодарського і Ставропольського країв (близько 90% всіх жителів). Багато російських живе в містах національних республік і областей Кавказу, в тому числі і Закавказзя (Баку, Тбілісі та ін) * Значний відсоток росіян серед сільського населення автономних республік і областей Північного Кавказу. Окремі російські села зустрічаються у всіх закавказьких союзних республіках. Загальна чисельність росіян на Кавказі - більше 6,8 млн., з них на Північному Кавказі - близько 5,9 млн. чоловік. Широке поширення на Кавказі отримав російську мову - мову міжнаціонального спілкування народів СРСР. Для народів Кавказу він став другою рідною мовою.
У Краснодарському і Ставропольському краях живе до 200 тис. українців. А всього на Кавказі налічується понад 300 тис. українців, з них понад 80 тис. - в закавказьких республіках. Значну частину російського і українського населення Північного Кавказу складають кубанські та терські козаки. До числа слов'янських народів, представлених на Кавказі невеликими групами населення, відносяться білоруси, поляки та ін
Друге за чисельністю місце серед народів індоєвропейської сім'ї мов займають на Кавказі вірмени (2 млн. 787 тис.) - основне населення Вірменської РСР. Всього в Закавказзі і на Північному Кавказі налічується більше 2,5 млн. вірмен, з них близько 1 млн. живе за межами своєї республіки. Компактне вірменське населення мається на Азербайджанської РСР (в Нагірно-Карабахської автономної області, Нахічеванской АРСР і нагірних районах південніше Кировабада) і в Грузинської РСР (у Ахалкалакський і Ахалцихський районах). Вірмени складають великий відсоток населення таких міст, як Тбілісі, Баку, Кировабад, Батумі. Багато вірмен живе і в містах Північного Кавказу - Краснодарі, Армавірі, Моздоку і т. д. Ряд вірменських селищ є в Абхазької АРСР і в Краснодарському краї, де живуть вірмени - «хемшіни» (вихідці з Трабзона і його вілайєта).
У індоєвропейської сім'ї вірменську мову становить особливу гілку. Припускають, що в давнину він належав до південної групи індоєвропейських мов, куди входили також фракійський і фрігійський мови. Разом з тим, у сучасному вірменською мовою відзначаються і риси, характерні для кавказьких мов, вплив яких він зазнав.
Майже всі інші індоєвропейські по мові народи Кавказу говорять на мовах іранської групи. Це перш за все осетини (410 тис.), живуть головним чином в межах своїх національних автономій - Північно-Осетінскоі АРСР і Південно-Осетинської автономної області. Крім того, осетинські села є в Кабардино-Балкарської АРСР, Ставропольському краї, в тому числі в Карачаєво-Черкеської автономної області, і в ряді районів Грузинської РСР (за межами Південної Осетії) - Горійському, Карельському і ін
іраномовних є також курди, тати і талиші. Велика частина курдів живе в зарубіжних країнах Передньої Азії (Ірані, Іраку, Туреччині). Із 59 тис. курдів СРСР більше 43 тис. живе на Кавказі - у Вірменії, Грузії та Азербайджані 16 . Талише мешкають в південно-східній частині Азербайджанської РСР 17 , тати (11 тис.)-переважно на північному сході Азербайджанської РСР і частково в Південному Дагестані. На татський мовою говорять і гірські євреї, живуть головним чином в Дагестанської АРСР і Азербайджанської РСР. Літературною мовою ратів, так само як і талиші, є азербайджанська. Горянські євреї мають свою писемність.
З 310 тис. греків, які проживають в СРСР, приблизно одна третина живе на Кавказі. Греки переселилися сюди головним чином у XVIII - початку XX ст. з Туреччини і частково з Ірану.
Найбільш значні групи грецького населення є в Грузинській РСР (в Цалкінском районі та поблизу Сухумі), в Ставропольському і в Краснодарському краях. Понад половину кавказьких греків зберегло рідну мову (понтійський діалект). Частина греків, так звані урумів, говорить на своєрідному мовою, що є діалектом турецького, але з великою кількістю грецьких слів. Багато користуються російською мовою або мовами інших навколишніх народів.
Нарешті, в невеликому числі на Кавказі живуть представники ряду інших народів індоєвропейської сім'ї мов. Серед них молдавани, цигани, німці та ін
Ціла група народів Кавказу говорить на тюркських мовах алтайської сім'ї. Найбільший з них - азербайджанці (2 млн. 229 тис.). Вони живуть також у Грузії, Вірменії та в Південному Дагестані. Інша частина азербайджанців знаходиться за рубежами СРСР - в Південному або Іранському Азербайджані (разом з близькими їм Афшар і шахсевенов близько 4 млн.). Азербайджанська мова відносять до огузской - південно-західній групі тюркських мов.
Кумики (135 тис.) населяють північні райони Дагестанської АРСР. Невеликі групи кумиків проживають в Чечено-Інгушської і Північно-Осетинської АРСР. Кумицька мову, так само як Карачаєво-балкарська і ногайська, прийнято відносити до кипчакской (північно-західній) групи тюркських мов.
Близькоспоріднені один одному карачаївці і балкарці говорять на одній мові - Карачаєво-балкарській. Карачаївці (81 тис.) живуть в південній частині Карачаєво-Черкеської автономної області, балкарці (42 тис.) - у південній та південно-західній частинах Кабардино-Балкарської АРСР.
Ще один народ кипчакской групи - ногайці (41 тис.) - живе на Північно-Східному Кавказі (в межах Ставропольського краю, Дагестанської АРСР, почасти Чечено-Інгушської АРСР) та в Ікон -Халкском районі Карачаєво-Черкеської автономної області.
До числа тюркомовних народів, представлених на Кавказі, відносяться також татари і туркмени. Всього тут живе більше 60 тис. татар, з них майже половина в Азербайджані. Етнографічна група туркменів, відома під назвою ставропольських туркменів, або трухмен (більше 5 тис. чоловік), живе головним чином у Ачікулакском, Арзгірском, Благодар-ненском і Петровському районах Ставропольського краю.
З 22 тис. ассірійців, що проживають в СРСР, майже половина живе у Вірменії і Грузії 18 . Кажуть ассірійці на новосірійском мовою семітської групи.
В склад населення Кавказу, в основному міського, входить понад 70 тис. євреїв, більшість яких говорить тільки на мовах навколишнього населення - насамперед російською. На Чорноморському узбережжі - в Краснодарському краї і в Абхазії - є поселення естонців. Найбільш значні на Кавказі групи мордви, належить до тієї ж, що й естонці, фінської гілки угро-фінських мов, зустрічаються в Краснодарському і Ставропольському краях, а також в Азербайджанській РСР. В автономних республіках Північного Кавказу - Дагестані, Чечено-Інгушетії, Північної Осетії, Кабардино-Балкарії - налічується кілька тисяч корейців. У невеликому числі на Кавказі живуть і представники багатьох інших національностей.
У ході побудови соціалізму і будівництва комуністичного суспільства різко прискорилися процеси національної консолідації. Пішли в минуле пережитки племінних поділів і ізольованість окремих етнографічних груп. Деякі нечисленні народи і етнографічні групи консолідуються з родинними або близькими їм у мовному, господарському і культурному відношеннях більш великими народностями в складі єдиної соціалістичної нації або народності. При цьому мова більш великого народу стає їх рідною мовою. Так, наприклад, в Дагестані швидким темпом пішов процес консолідації Андо-цезов і арчінцев з аварці, кайтагцев і кубачінцев - з даргинці. Багато невеликі народи і етнографічні групи Азербайджану - тати, талиші, будугци, хіналугци, кризи та інші - консолідуються з азербайджанцями, бацбійци - з грузинами, кабардинці Адигеї - з адигейці, «адигейці Карачаєво-Черкесії - з черкесами і т. д. Не залишилося місця і для національної роз'єднаності. Взаємовідносини між народами Кавказу і з іншими народами СРСР будуються на основі пролетарського інтернаціоналізму, братської дружби і взаємодопомоги.