Babam olmadan evlendim - Prıhodkonıñ qızı ile intervyü
Заміж я виходила вже без батька - інтерв'ю з донькою Приходька
Qırımlı ukrain faali Oleg Prıhodko 62-nci doğğan kününi Rusiye apishanesinde qarşıladı. Suspilne Qırım onıñ qızı Nataliya Şvetsova ile qonuştı. O, eşitüv ğaybı, yaramay tutuv şaraiti, ilâclarnen coyulğan yollanmalıq, resim yapmaqtan ilham, babası olmadan evlenüv, qoşmuları imzalamağan hasiyetname aqqında aytıp berdi. Qasım ayınıñ 17-nde olıp keçken mahkeme oturışına keçmek qıyın edimi, babañıznen laf etip oldıñızmı? -Anda kirip oldıq. Başta bizni yibermediler (mahkeme oturışına - muar.),  soñra advokatlar laf ettiler ve bizni yiberdiler. Laf etmege qıyın edi, çünki şimdi babam yaramay eşite, bir qulağı asla eşitmey, ekincisi ise tek 30 faiz eşite. Şimdi ise eşitüvni bütünley ğayıp etti. Onen laf etmek içün, kâğıtta yazıp köstermek kerek. Bizim advokatımız Nazim Şeyhmambetov öyle de yartı. Kâğıtqa yazdı ne aqqıda söz ketkenini. Mına böyle laf ettik. Eñ başında oña tibbiy yardım kösterilmedi, bir afta evel qulağını suvuqlattı. Bir aftadan soñ antibiotikler inelep başladılar, amma faydası endi yoq. Siz oña ilâc, şahsiy şeyler yollap olasıñızmı? -Elbette, bütün vaqıt bunı yapamız. Şeyler, aftada bir-eki kere aş-suv, ilâclar yiberemiz. Siydik sistemi, mide ile bağlı problemleri. Adam 62 yaşında, elbette sağlığınen bağlı meseleler olacaq. Ne yapıp olamız? Bir qaç ay evelsi ilâcları bitti. Yollanmalıq yiberdik. Bir yerde coyuldı ve bir ay bir yerlerde “kezdi”. “Rusiye poçtası” bir nomer bere. Onı telefonğa yazıp yollanmalıq ne yerde olğanını bilmek mümkün. Yani ne köremiz? Onı aldılar. SİZO hadimleri onı aldı, amma ketirmedi. Aydı, aş-suv bir şey degil, amma anda ilâc bar edi. Olar babama kerek edi. Bir ay ilâcsız edi. Ağrılarğa nasıl dayanıp oldı, añlamayım. Başta üç kişilik kamerada edi, soñra küçük kamerağa avuştırdılar. Anda sıçanlar bar edi, suvuq edi. Bu pek yaramay şaraittir. Babañıznıñ keyfi nasıl ve ne oña küç bere? -O pek çoq resim yapa… resimler yapa ve bizge yibere. Yollanmalıqlarğa ukrain kilseleriniñ, köyleriniñ resimlerini qoymağa rica ete, olar oña nasıldır yardım ete, küç bere. Babañız yaqalanılğan künni hatırlaysıñızmı? -Ekin ayınıñ 26-nda (2019 senesi - muar.) toyum olmaq kerek edi, bundan bir qaç kün evel babamnı alıp kettiler ve anamnen beraber FSB-ge çağırdılar. Ve vaqıt sozmaq içün çeşit sualler bere ediler: ne zaman telefonnı (belki de o vaqıt taşladılar), anahtarnı berdi, çünki babam maşnanen kelgen edi, anda bir deste anahtar edi. Sualleri ne edi bilesiñizmi? Dögülgen şeylerni nasıl yapasıñız, qapular dülber, olarnı anda üç saat tuttılar! Ukraina olğanda nasıl yaşay ediñiz? Mına böyle sualler edi. Anam o vaqıt bizim siyasetke alâqmız yoq dep ayttı. 26-sına qızımıznıñ toyu bar, bünı tüşünemiz dedi. Olar da bunı bile edi. Şunıñ içün men babam olmadan evlendim. Biz epimiz Oleg Arkadyeviçni Ukraina vatanperveri, tarih aveskârı, demirci kibi bilemiz. Siz qızı olaraq onı nasıl bilesiñiz? -Men qorantamıznıñ bir evlâdım. Men qızım, ve babam er vaqıt maña şahzade kibi davrandı. O men içün er şeydir. Onıñ qolları, bütün ömür çalışqan bir adamnıñ qolları kibi. Ve onı terrorcılıqnen qabaatlağanları… o tüfek eline iç bir vaqıt almadı. Bu saçmadır! Babam pek işkir adam, qolları altındır. Qomşularğa er vaqıt yardım ete edi, iç bir kimsege yoq demey edi. Tevqif etilgen soñ, bizge hasiyetname imzalamaq kerek edi, qomşular onıñ aqqında ne ayta. Ve bilesizmi - iç birisi, iç birisi bir şey imzalamadı. Bir qoşumız, o er vaqıt bizge kele edi, babam oña daima yardım ete edi, anamnen qonuşa ediler. Bilesiñizmi ne o dedi? O dedi: “alsalar” demek sebe bar edi.
Проукраїнський активіст з Криму Олег Приходько відсвіткував свій 62-ий день народження за ґратами. Суспільне Крим поспілкувалися з його донькою Наталією Швецовою. Вона розповіла про втрату слуху її батька, про нелюдські умови у в'язниці та втрачену посилку з медикаментами, про натхнення малюванням та весіллі без батька, про непідписану характеристику сусідами активіста. Також Наталія описала яким батьком та взагалі людиною є політв'язень Олег Приходько. Складно було потрапити на судове засідання 17 листопада і чи вдалося поспілкуватися з батьком? - Ми змогли туди потрапити. Спочатку нас не пускали (до зали суду-ред), потім адвокати щось зробили і нас пустили. З батьком було дуже важко спілкуватись, тому що в нього зараз проблема зі слухом. Вона в нього завжди була, одне вухо в нього не чує, а друге – функціонує відсотків на 30. А тепер – він взагалі втратив слух. Щоб з ним спілкуватись – треба писати на папірці, щоб він хоча б розумів, про що кажуть. Це й робив наш адвокат – Назим Шейхмамбетов, він йому написав на папірці, приблизно, про що йде мова. От так і спілкувалися з батьком. З самого початку йому не надали медичну допомогу, десь близько тижня тому, він застудив вухо, його протягло. Десь через тиждень йому почали колоти якісь антибіотики. А толку – ніякого. Взагалі вдається передавати йому якісь медикаменти, особисті речі? - Знаєте, ми лише це й робимо. Речі ми передаємо, продукти – раз, два рази на місяць, медикаменти надсилаємо, в нього проблеми з сечостатевою системою, так само із шлунком, в нього різкі болі. Ну людині 62 роки, от в нього день народження, людина вже літня, звісно, що в нього будуть проблеми зі здоров’ям. Ну що ми можемо зробити? Пару місяців тому в нього закінчилися ліки для сечостатевої системи, йому надіслали посилку. Ця посилка десь загубилась і вона близько місяця "гуляла". А "Пошта Росії", коли нею користуєшся - надає чек та певний номер. Цей номер можна ввести в телефон і відслідкувати, де зараз є ця посилка. Тобто що ми бачили? Посилка була отримана, значить, співробітники СИЗО з пошти цю посилку забрали, але якимось чином не довезли її до СИЗО. В цій посилці, Бог з ними, з цими продуктами, там були ліки для сечостатевої системи, які були потрібні батьку. Його так тримали (без ліків – ред.) десь близько місяця, він мав дуже поганий вигляд. Ці різкі болі, я взагалі не розумію, як він все це терпів. Там взагалі…Спочатку він сидів в камері, де було три людини, потім його перекинули в камеру розміром 3 на 2 метри, де бігають щури, яких він ловив руками, де дує вітер, вогкість.. Я вважаю, що це просто нелюдські умови. Який стан духу Вашого батька і що надає йому сил? - Він дуже багато малює… малює картини і передає нам. Він просить нас в посилки вкладати роздруківки якихось українських церков, селищ, це якось йому допомагає в житті. Ви пам’ятаєте день, як затримали батька? - 26 жовтня (2019 року-ред.) в мене мало бути весілля, а до цього, за декілька днів до того, як батька забрали, їх разом із матір’ю викликали у ФСБ. І ставили їм такі питання, мабуть аби час тягнути, питали: коли здали телефон, (а може в цей час і підкинули?), ключи, бо батько на машині приїхав, там зв’язка ключів була (окупаційне слідство стверджує, що під час обшуку в будинку Приходька знайшли телефон, який містить листування щодо планування терористичних актів - ред.). Ви знаєте, які питання ставили? "Як ви робите ковані решітки, ворота такі красиві?". Їх три години там тримали! "А пам’ятаєте, як при Україні було, як вам жилося?" Отакі питання, просто ні про що! Мама тоді сказала, що ми до цієї політики не причетні, дайте нам спокійно жити, в нашої доньки весілля 26-го, ми думаємо про те, як доньку заміж видати. І вони знали про це чудово. Тому заміж я виходила вже без батька. Ми всі знаємо Олега Аркадьєвича, як українського патріота, любителя історії, коваля. А яким знаєте ви пана Олега, як його донька? - Я – єдина дитина в сім’ї. Я – донька і батько завжди ставився до мене, як до принцеси. Він для мене – все. В нього такі руки, з такими мозолями, руки, які все своє життя працювали. І те, що йому закидають тероризм… та він ніколи в руках автомата не тримав. Це просто повна маячня! Батько – дуже працьовита людина, він постійно й вдома щось робив, ремонт сам робив, просто людина з золотими руками. Він ніколи нікому не відмовляв і сусідам, і всім, хто до нього звертався за якоюсь допомогою. Він завжди допомагав усім. А потім, коли його взяли, нам потрібно було зібрати гарні характеристики про батька, зібрати по сусідах, хто що скаже. І ви знаєте – жоден. Ніхто нічого не підписав. Одна наша сусідка, яка завжди приходила до нас, якій батько неодноразово допомагав, яка з моєю мамою завжди спілкувалась, можна сказати, що ми родинами товаришували. Знаєте, що вона сказала? Вона сказала: якщо "взяли", значить, було за що.