Járványok, háborúk, gazdasági összeomlás – ezek várnak az emberiségre
Amikor 2017-ben a New York magazinban publikálta a klímaváltozás hatásait bemutató cikkét, rengetegen bírálták amiatt, hogy túlzó állításokat fogalmaz meg. Ma már szinte alig akad kritikusa, tavaly pedig megjelent egy azonos tematikájú könyve is. Az újságíróból részben klímaaktivistává vált David Wallace-Wellsszel beszélgettünk.
Bár hazánkban kevéssé ismert, a 2017-ben a New York magazinban publikált The Uninhabitable Earth lett az Egyesült Államok történetének egyik legismertebb cikke a klímaváltozás tematikájában. A hosszú esszében David Wallace-Wells egy meglehetősen rémisztő képet festett arról, milyen hatásokkal járhat a közeljövőben az éghajlatváltozás, kezdve az átlaghőmérséklet emelkedésétől egészen a járványok gyakoriságának növekedéséig. A cikket számos kritika érte, a legtöbben azt kifogásolták, hogy a vázolt kép túlzó, Wallace-Wells pedig felelőtlenül kelt pánikot.

Azóta viszont nagyot fordult a világ: a klímakrízis ma már a közbeszéd egyik legmeghatározóbb témája.

Wallace-Wells 2019-ben korábbi cikkére alapozva, az abban megfogalmazottakat kifejtve, illetve pontosítva egy hasonló című könyvet is megjelentetett. Ez a The Uninhabitable Earth: Life After Warming, amelyet Magyarországon 2020-ban, Lakhatatlan Föld: Élet a felmelegedés után címmel publikáltak. A könyvben Wallace-Wells egyszerűen, ugyanakkor felkavaróan mutatja be, hogy mire is számíthatunk mi és az elkövetkező generációk: lakhatatlanná váló régiókra, extrém időjárási eseményekre, az éghajlatváltozáshoz köthető konfliktusokra, romló közegészségre és gazdasági összeomlásra. A megjelenés kapcsán egy videóbeszélgetés keretében kérdezhettük a szerzőt.

Ma már nem túlzás szélsőségekről beszélni

Az újságíró szerint vitatott esszéjének publikálása óta a klímavédelem látványos átalakuláson ment át. Az egyik legfontosabb változás a kommunikáció terén figyelhető meg: míg 2017-ben jellemzően a tudományos közösség is tartózkodott attól, hogy extrém éghajlatváltozásról beszéljen a szélesebb nyilvánosság előtt, ma már nem egy esetben a legpesszimistább forgatókönyvvel számolnak.

2020-ban már elképzelhetetlennek tűnik, hogy 2100-ra a globális átlaghőmérséklet ne legyen legalább 2 Celsius-fokkal magasabb az iparosodás előtti átlaghoz képest.

Ez azt is jelenti, hogy egyre távolabb kerülünk a 2015-ös párizsi klímaegyezményben megfogalmazott céloktól.

Wallace-Wells úgy látja, a fordulatot az Éghajlat-változási Kormányközi Testület (IPCC) 2018-as jelentése hozta el, ebben a vezető klímakutatók már belátható időn belül legalább 1,5 Celsius-fokos felmelegedésről írtak. Ez teljes fordulatot hozott a kommunikációban, a szakértők és az aktivisták – például Greta Thunberg – pedig kvázi zöld utat kaptak. Ma már egyre kevesebben beszélnek úgy az éghajlatváltozásról, hogy ne számolnának a szélsőséges lehetőségekkel is.

A folyamat a politikára és az iparra is hatást gyakorolt: az Egyesült Államokban a Green New Deal (GND) nevű átfogó tervezetben vázolták a klímakrízis lehetséges megoldásait, de Európában is sorra állnak elő a kormányok a zéró emissziós koncepcióikkal. Az ipari szférában is megfigyelhető, hogy egyre komolyabb vállalások születnek – Wallace-Wells szerint ezek hátterében üzleti megfontolás áll, ennek ellenére az egész bolygó számára hasznosnak bizonyulhatnak.

A szerző úgy látja, hogy könyve amerikai megjelenése óta nem sokat változott a klímatudomány, így a kötet tudományos részén kevéssé változtatna – igaz, egyes forgatókönyveket ma kevésbé tekintene valószínűnek. Ami viszont aggasztó: a kibocsátás terén nem sikerült változásokat elérni, ez pedig még távolabb sodorta az emberiséget a párizsi klímaegyezmény céljának megvalósításától.

A félelem mozgósíthatja az embert

„Rosszabb, sokkal rosszabb, mint gondolnánk” – kezdi könyvét Wallace-Wells, és ez a 2017-es esszéjéhez hasonlóan valóban rémisztőnek hat. A szerző nem titkolt célja volt, hogy a félelemkeltés segítségével hívja fel a figyelmet a globális felmelegedés súlyosságára.

  A félelem egy teljesen természetes emberi reakció, ha valami jövőbeli, ismeretlen jelenséggel állunk szemben. Sosem tartottam magam klímaaktivistának, kevéssé foglalkoztatott a téma, az éghajlatváltozás folyamatainak megismerése viszont félelmet keltett bennem, és végül ez mozgósított

– mondta a 24.hu-nak, hozzátéve, hogy bár ő maga kevéssé hisz a legextrémebb modellekben, a mostani helyzetben egy bizonyos mértékű rettegés még hasznunkra is válhat.

Hasonlóan gondolkozik Greta Thunberg is, akinek a 2019-es davosi Világgazdasági Fórumon elmondott beszédében hangzott el egyik leghíresebb mondata: „Azt akarom, hogy pánikoljanak”. Wallace-Wells elmondása szerint maga is nagy rajongója a svéd tinédzsernek, akivel New Yorkban személyesen is találkozhatott, és limitáltan ugyan, de a közösségi médiában is kapcsolatban áll vele. Az újságíró szerint lenyűgöző, hogy 2018-ban, 15 évesen egyedül kezdte meg tüntetését, és rövidesen milliók csatlakoztak a kezdeményezéséhez.

  Precedens értékű, hogy egy tinédzser a semmiből a globális politika meghatározó alakjává váljon. Talán Jeanne d’Arc-ot lehetne párhuzamként említeni

– nyilatkozta a 24.hu-nak. A szerző szerint Thunberg mellett szól az is, hogy nem ismer ellentmondást: a 2019-es New York-i klímacsúcson még saját politikai támogatóinak is beolvasott.

New York-i találkozásuk során az aktivista azt mondta Wallace-Wellsnek, hogy túlságosan a rivaldafényben érzi magát, ennek ellenére amíg a mozgalom vezéreként tekintenek rá, addig folytatja a munkát. Az újságíró szerint a klímaaktivisták új generációjának tagjai elsősorban figyelemfelkeltő céllal vágtak bele a küzdelmükbe. Nagy általánosságban elmondható, hogy olyan katonákként tekintenek magukra, akikért nem kár, ha a harc során netán elesnek, és Thunberg is hasonlóan vélekedik saját szerepéről. „Ma már alig van olyan, aki azt hiszi, hogy nem kell semmit sem kezdenünk a globális felmelegedéssel, legfeljebb a cselekvés időpontja kérdéses. Ez Greta Thunbergék fő eredménye” – mondta.

Mit tehetünk?

Wallace-Wells úgy látja, az iparosodás kezdete óta több kárt okoztunk a bolygónak, mint egész korábbi történelmünk során. Mára a krízis olyan szinten elmélyült, hogy az egyén életmódbeli döntései – például a fogyasztói szokások átalakítása –, bár megsüvegelendők, vajmi keveset érnek. A szerző szerint az ember a politikai nyomásgyakorlás révén érheti el a legnagyobb eredményeket, mert az egyéneknek és mozgalmaknak nincs meg a hatalmuk a zéró emisszió megvalósításához, sőt még a kibocsátás jelentős csökkentéséhez sem. A politika szintjén a cél a nemzetközi megállapodások megkötése és végrehajtása mellett a kibocsátásban érintett vállalatok meggyőzése és szabályozása. Napjainkban ugyanis már nem kérdéses, hogy a fosszilis tüzelőanyagok használata hosszú távon az ipar számára sem lesz gazdaságilag fenntartható.

Egy világjárvány árnyékában

Wallace-Wells könyvében többek közt azt is bemutatja, hogy a klimatikus átalakulások hogyan befolyásolhatják a kórokozók terjedését. Bár az új koronavírus okozta világjárványban az éghajlatváltozás nem játszott szerepet, a természeti világ kizsákmányolása és a globalizáció igen, felelősségünk így megkérdőjelezhetetlen.

Éppen ezért a COVID-19 pandémiát egyfajta ízelítőnek tekinthetjük: a természet destabilizálása további hasonló globális eseményekhez fog vezetni.

Ez azonban nem feltétlenül jelenti azt, hogy az új koronavírus majd ráébreszti fajunkat a közelgő katasztrófára. A szerző szerint egyelőre lehetetlen megmondani, hogy a világjárvány végül milyen hatással lesz a klímaváltozás és a bolygó pusztulása elleni harcra. A pandémia nem érint minden régiót azonosan, bizonyos területeket jobban leterhel, a járvány végére pedig az emberiség annyira kimerülhet, hogy nem marad energia a klímavédelmi tervek gyors végrehajtására.

  A világjárvány azt mutatja meg, hogy miként tudunk reagálni egy globális válságra. Azt láthatjuk, hogy ahogy az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, úgy most sem egységesen lépnek fel az egyes országok

– emelte ki.

Wallace-Wells úgy látja, hosszú távon ugyanazon problémák miatt kell majd aggódnunk, mint hat hónappal ezelőtt. Bár a klímakrízist az emberiség túl fogja élni, és a Föld nem válik teljesen lakhatatlanná, megjósolhatatlan, hogy civilizációnkra miként fog hatni a küszöbön álló drámai átalakulás.

A Lakhatatlan Föld: Élet a felmelegedés után magyarul 2020-ban jelent meg a Central Kiadói Csoport kiadásában.

Kiemelt kp: Arif Ali /AFP
Tudomány