Az afrikai népesség átfogó genetikai vizsgálata megerõsíti emberõseink afrikai eredetét
Egy afrikai, amerikai és európai kutatókból álló csoport 10 éven át tartó vizsgálatai nyomán elkészült az afrikai genetikai állomány eddigi legátfogóbb elemzése. A kutatók több mint 3000 afrikai és a világ más tájairól származó önkéntes genetikai vizsgálatával kimutatták, hogy Afrika mai népessége 14 õsi populációból fejlõdött ki.
A kutatók 121 afrikai, 4 afroamerikai és 60 nem afrikai populációban vizsgálták 1327 DNS-marker (jellegzetes szekvenciaelem) variációs mintázatát. A tanulmány az afrikaiak genetikai felépítését 14 õsi populációcsoportra vezeti vissza, amelyek összefüggésbe hozhatók a nemzetiségi hovatartozással, valamint a közös kulturális és/vagy nyelvészeti sajátosságokkal. A kutatócsoport kimutatta, hogy Afrikában nagyobb a genetikai sokféleség, mint bárhol másutt a világon.

A kutatók azt is megállapították, hogy az emberek õsi származási helye feltehetõleg Dél-Afrikában található, közel a Dél-afrikai Köztársaság és Namíbia közti határhoz. Az adatok statisztikai elemzésével a kutatók fel tudták térképezni a populációk õsi vándorlásait, és meghatározták, hogy a modern emberek Kelet-Afrikának nagyjából Vörös-tenger közepével egybeesõ pontjáról hagyták el Afrikát. Az Afrikában élõ, földrajzilag változatos vadászó-gyûjtögetõ populációk - köztük a közép-afrikai pigmeusok és a dél- és kelet-afrikai csettegõ hangokkal beszélõ populációk - közös õsi rokonságára is bizonyítékot találtak. Fölvetették annak lehetõségét, hogy az eredeti pigmeus nyelv is valószínûleg tartalmazott csettegõ hangokat. Összességében figyelemre méltó összefüggést mutattak ki az Afrikában föllelhetõ kulturális, nyelvi és genetikai sokféleség között.

A modern emberek földrajzi eredete és az Afrikából kiinduló vándorlási útvonal modellezése. A vörös kör az Afrikán belüli vándorlás feltételezett kiindulási helyét, a fehér kör pedig az Afrikából kiinduló vándorlás feltételezett helyét jelöli. A színek az egyes populációk becsült genetikai sokfélesége és az eredettõl való távolság közötti statisztikai összefüggés különbözõ értékeinek felelnek meg. A számok a hosszúsági és a szélességi fokokat jelzik

Sarah Tishkoff, a Pennsylvaniai Egyetem genetikusa, a Science május 1-jei számában megjelent tanulmány vezetõ szerzõje elmondta, hogy ez az eddigi legátfogóbb kutatás, amelynek során az emberi sejtmag genomjának genetikai sokféleségét vizsgálták Afrikában. A célkitûzés az volt, hogy olyan kutatásokat végezzenek, amelyekbõl az afrikai emberek hasznot húznak, egyrészt azzal, hogy többet megtudnak a népességtörténetükrõl, másrészt azzal, hogy lefektetik a jövõbeni genetikai kutatások alapjait, köztük a betegségekkel és a gyógyszerekre adott válaszreakciókkal kapcsolatos genetikai és környezeti kockázati tényezõkkel foglalkozó vizsgálatokét.

Tishkoff azt mondja, hogy nincs olyan afrikai népesség, amely önmagában képviselné a kontinensen jelenlévõ sokféleséget. Ezért számos etnikailag eltérõ afrikai populációt kell bevonni az emberi genetikai variációval, a betegségre való fogékonysággal és a gyógyszerválasszal foglalkozó tanulmányokba.

Az antropológusoknak, történészeknek és nyelvészeknek most rendelkezésükre áll egy teljesen új kutatási adattömeg, amelynek segítségével ellenõrizhetik az Afrikában lezajlott emberi vándorlással, kulturális evolúcióval és populációtörténettel kapcsolatos eddigi elméleteket. Az alaptudományok képviselõinek, az orvosoknak és az egészségügyi tisztviselõknek most megvan az alapjuk ahhoz, hogy olyan vizsgálatokat végezzenek, amelyekkel földeríthetik az afrikai és az afroamerikai emberek betegségekkel kapcsolatos génjeit, és megállapíthatják, milyen genetikai különbségek tesznek egyes embereket fogékonyabbá olyan betegségekre, amilyen az AIDS, a daganatos megbetegedések vagy a malária.

Forrás: ScienceExpress/AAAS
genetika emberõsök Afrika