A dolgozók kérték: legyen újra vasárnapi boltzár
„Több százezer munkavállaló nevében” fordult Orbán Viktorhoz egy szakszervezet, kérve a boltzár újbóli bevezetését. A KDNP szorgalmazta korlátozás egyszer már csúfosan megbukott.
Orbán Viktor miniszterelnökhöz fordul a Kereskedelmi Dolgozók Független Szakszervezete. Azt kérik, a kormány vegye fontolóra a vasárnapi munkavégzés áruházi tilalmának újbóli elrendelését, akár részlegesen, nemzetközi mintára – írja a Magyar Idők. „A boltzár a javaslattevők szerint enyhítené a béremelések ellenére fennálló munkaerőhiányt, könnyítené a cégek működését, és azt üzenné Európának: hazánk a családok értékeit a haszon elé helyezi.”
A KDFSZ – amely alapvetően Tesco-dolgozókat tömörít, taglétszáma pedig nem túl nagy – már jövőre üdvösnek tartaná a boltzár ismételt bevezetését , legfőbb érvük a korlátozás mellett, hogy hiába nő a lakossági fogyasztás, továbbra is égető probléma a boltokban a munkaerő­hiány, ami év végére csak fokozódhat. A szakszervezet elnöke, Bubenkó Csaba szerint legalább tízezer ember kellene még a nagy látogatottságú áruházakba ahhoz, hogy a fogyasztás mértékével és a piac növekedésével arányos, az élelmiszer-biztonsági, munka- és fogyasztóvédelmi előírásoknak megfelelő kiszolgálásban részesüljön a lakosság.
A munkaerő-hiány mögött jellemzően bérproblémák állnak, a cikk szerint Bubenkó mégsem a további fizetésemelésben, hanem a boltzárban látja a megoldást – azt pedig külön is hangsúlyozza, hogy az elmúlt két évben 50-60 ezer forintban nőtt az áruházi dolgozók bruttó keresete, a kiskereskedelem kapcsán pedig „gáláns”, évenként tíz százalék feletti emelésről beszélt.
Más furcsaság is akad a kormánypárti lap cikkében: a „Megérett az idő itthon is a vasárnapi boltzárra” című írás megemlíti, hogy korábban is volt ilyen intézkedés, a fölött viszont elegánsan elsiklik, hogy a 2015 márciusában a KDNP javaslata nyomán bevezetett, főként a nagy áruházláncokat és vásárlóikat sújtó korlátozás csúfosan elbukott. Nem csak hogy komoly ellenérzéseket váltott ki, de hatására a kereskedelmi ágazatban összességében 9000 fővel csökkent a foglalkoztatottság, továbbá a múlt év óta mintegy 2500 kis üzlettel lett kevesebb, a kieső munkerőt pedig a megmaradó dolgozók havi több tízezres túlórája pótolta.
A társadalmi elutasítottságra pedig jellemző, hogy a Medián 2015 júniusi felmérése szerint még a Fidesz-szavazók 63 százaléka sem örült a kormányzati döntésnek. A boltzár eltörlésére több népszavazási kezdeményezés is történt, de ezeket a  a Nemzeti Választási Bizottság elutasította. A Kúria döntése után azonban 2015. november 13-án egy kezdeményezés zöld utat kapott az NVB-nél. A vélhetően presztízsvesztességtől, illetve egy sikeres népszavazástól tartó kormány 2016. április 11-én maga döntött úgy a törvénymódosítás visszavonását javasolja az Országgyűlésnek, ami meg is történt. A boltzár egy évet élt. Eltörlése miatt egyetlen szakszervezet tiltakozott: a Kereskedelmi Alkalmazottak Szakszervezete az Origo cikke szerint 200 fős demonstrációt tartott Budapesten.
A KDFSZ bejelentését az MSZP-elnök Tóth Bertalan sem hagyta szó nélkül: hétfői, Karácsony Gergellyel tartott sajtótájékoztatóján megjegyezte, hogy ha a munkaerő-hiányra hivatkozva kell bezárni boltokat, akkor a fél országot be lehetne zárni ugyanolyan indokkal; a kormánynak pedig gumicsonttémák helyett inkább az elvándorlás valós, százezreket érintő problémáival kellene foglalkoznia.
Miközben demokratikusnak nevezik a hazai voksolást az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet (Ebesz) választási megfigyelői, azt leszögezik: nem voltak egyelőek a feltételek. Erről furcsa kettőségről is kérdeztük Haraszti Miklóst, aki magyarként nem vehetett részt a hazai vizsgálatban, de évek óta vezet választási megfigyelői csoportokat a világban.
Hogy lehet demokratikus a választás, ha nem egyelőek a feltételek? Az Ebesz azt írta a jelentésében, hogy a választások jogszabályi kerete megfelelő alapot biztosított a demokratikus voksolás lebonyolításához, de ezt az előtte és utána lévő mondattal együtt kell értelmezni. Azokban leírták ugyanis, hogy az információszabadság, a médiaszabadság és az egyesülés, azaz például a szervezetalapítás szabadsága is korlátozott, és éppen a közelmúltbeli jogi változások miatt. A demokratikus jelző tulajdonképpen csak azt jelzi, hogy részt vehettek a voksolásban más pártok is a Fideszen kívül. Mik a legsarkalatosabb bírálatai az Ebesznek? Már a vezetői összefoglalóban is a média szabadságát és pluralizmusát hiányolják, a részletes jelentésben pedig leírták azokat az egymást követő stációkat is, amelyekben megszorították a médiát. Ugyanis, habár formálisan több kézben, de információs monopóliuma van a kabinetnek és a kormányzó pártnak. Egypárti diktátumként írják le a választójogot, és azt részletesen is bírálják többek között a választói egyenlőség hiánya, vagy a győzteskompenzáció miatt. Hangsúlyozzák, hogy probléma van az egyesülés szabadságával is. Vélhetően ez a legfájdalmasabb a magyar kabinetnek, hiszen az Ebesz kitér a civil társadalom elleni legutóbbi fellépésekre is. Mi köze a civil szervezeteknek a választási eljáráshoz? A jelentés rögzíti, hogy az egyesített kormány- és Fidesz-kampány egyik fő üzenete éppen a civiljogok megnyirbálása volt. Ráadásul egyedülálló módon a civilszervezetek hazánkban ki vannak zárva a választási megfigyelésből. Sok olyan körzet volt áprilisban, ahol nem ült ellenzéki delegált, ezt a hiányt pótolja mindenütt a demokratikus világban a civilszervezetek választási megfigyelői jogköre. Elismerve azt, amit a magyar kormány ma szisztematikusan tagad, hogy igenis van közük a politikához. Egyébként 2010-ben Orbán Viktor is aláírta az Asztanai Nyilatkozatot, amely szerint a civil társadalom és a szabad média segít az emberi jogok, a demokrácia, a szabad és tiszta választások bebiztosításában. A kormány szerint az Ebesz túllépte a hatáskörét. A reakció azt bizonyítja, hogy nem vették dicséretnek a demokratikus jelzőt. Egyszerűbb lett volna, ha kiemelik, hogy demokratikusnak tartja egy külföldi szervezet is a hazai voksolást. Még ha ki is emelték volna a demokratikus jelzőt, és csak ezt hangsúlyozzák annak a hatalmas választói rétegnek, amelyet a jelentésben is bírált módon kizárólagosan érnek el évek óta, akkor sem tudták volna elrejteni a valódi üzenetet. Ettől függetlenül is, a magyar kormány taktikája, hogy ellenséget keres külföldön. Előszeretettel nemzetközi szervezeteket, amelyek az egyetemes emberi jogok alapján állnak. A kampányban is támadták az EU-t, vagy az ENSZ-t. A populista politika lényege, hogy külföldi ellenségeket és hozzájuk társítható belföldi árulókat keres, így állandó harcban maradhat, két kedvenc pozitúráját előadva: a védelmet és a győzelmet. A logikának, a tényeknek, a saját korábbi cselekedeteknek, a diplomáciának, a jogi kritikának nem kell, hogy eleget tegyenek, mert kizárólag a saját bázisuknak akarnak megfelelni. Ön régóta választási megfigyelői csoportokat vezet szerte a világban. Legutóbb Hollandiában és Türkmenisztánban járt. Melyikhez hasonlítunk jobban? Az Ebesz nem hasonlít össze országokat. Hollandiában, ahol 28 párt indult, egyetlen olyan szabadsághiány sem mutatkozott, mint a magyarországi voksolással kapcsolatban. Türkmenisztánban pedig a demokratikus jelző is hiányzott, hiszen két párt van csak az elnök eredeti pártján kívül. A mezőgazdasági és vállalkozói pártnak azonban nincs is külön programja. Nem kétséges egyébként, hogy a magyar pártok a hazai rendszert minden bírálatuk mellett elfogadták, részt vesznek benne, s ezzel hozzájárultak, hogy ezt a rendszert kívülről nézve demokratikusnak lehessen nevezni.
Sok családnak komoly anyagi problémát hoz az iskolakezdés: a szerencsésebbek családon belül kapnak segítséget, de a többség kénytelen hitelt felvenni.
- Hitelt nem kellett felvennünk, mert a szüleim tudtak kölcsönadni, sőt, egy bizonyos szintig be is segítettek az iskolakezdésbe – mondta Gaál Tamás, aki hozzátette, némiképp megdöbbenéssel nézte a tévében azt a fiatal nőt, aki arról beszélt, hogy sok tízezer forinttal több marad a családoknál a tanévkezdéskor a kormánynak hála. Azóta persze kiderült, az m1-en a Fiatal Családok Klubjának alapítójaként nyilatkozó asszony fideszes alpolgármester Budapesten, a XI. kerületben, s így nem feltétlenül a családok, sokkal inkább a kormány nevében beszélt. A gyerekes famíliák jelentős részének vele ellentétben nem tűnt fel, hogy a szeptemberi tanévkezdéssel tízezreket spórolhatnak az előző évekhez képest. Sőt, sokan valószínűleg irigykednek Gaál Tamásékra, akik családon belül át tudták hidalni az anyagi nehézségeket, mert azért más egy rokonnak tartozni kamatmentesen, mint azonnali hitelt felvenni egy pénzintézettől, s annak kamatait nyögni esetleg éveken át. - Három gyerekkel még akkor is komoly megterhelés a tanévkezdés, ha a tankönyveket ingyen kapják – jegyezte meg Gaál Tamás, aki egy Balaton-parti kisvárosban lakik. – A tanszerek egy részét, mint a körzőt, vonalzót tovább tudják használni a gyerekek, de ceruzából, tollból, radírból, füzetekből, festékből, s még megannyi dologból újat kell venni. Már csak a kölykök miatt is, mert igencsak megnéznék őket, ha a félig elfaragott színesekkel vagy a megrágott kupakos filctollakkal kezdenék az új tanévet. - A három gyerek cirka harminc füzet, persze lehetőség szerint valamilyen menő borítóval, háromszáz és nyolcszáz forint darabjuk – vette át a szót Gaál Tamásné. – A középső most megy felső tagozatba, így a hátitáska helyett hátizsákot kért, persze a legnagyobbnak is kellett egy új, még jó, egy tanévet kibírt az előző. A kettő több mint harmincezerbe került... Ennél is komolyabb tételnek bizonyult – mert szerencsére a gyerekek folyamatosan nőnek – a tornafelszerelések összeállítása: három új melegítő, három edzőcipő, a két fiúnak új rövidnadrág. - A tornacipők darabja hét-tizenegyezer forint – mondta Gaál Tamás. - Persze van olcsóbb is, de nem éri meg, mert három hónapot, ha kibír. Tudjuk, kipróbáltuk... A melegítők szintén elvittek vagy 25 ezret, rövidgatyát találtunk három-ötezerért. Mindennel együtt bőven százezer fölött járunk, és megköszönhetjük a szüleimnek, akik vettek nekünk egy laptopot, mert ennyi embernek már nem elég egy számítógép. Ha azt is beleszámolom, úgy kétszázezerbe fáj az idei tanévkezdés. Százezret anyámék adtak kölcsön, hogy azért meg tudjunk élni valahogy, karácsonyig visszatörlesztjük nekik. Szűcsék ebben a tekintetben nem számíthattak a nagyszülőkre: a Kaposvár melletti faluban élő négytagú család így kénytelen volt több mindent hitelre vásárolni. - A lányunk most megy hetedikbe, a fiúnk pedig elsőbe – sorolja Szűcs Gábor. – Kettőnk közös keresete nettó 234 ezer forint, ebből persze fizetjük a rezsit, a megélhetést, s így saját erőből egyszerűen nem tudtuk kigazdálkodni az iskolakezdést, igénybe kellett vennünk személyi kölcsönt és áruhitelt is. Utóbbit a kisebbik gyerek íróasztalára, az elemes bútort leárazásban 27 ezerért kapták meg. Lett volna olcsóbb is, ismerte el Szűcs Gábor, de reményeik szerint a mostani asztal kiszolgálja a gyereket még középiskolában is, a 7-10 ezer forintosak viszont olyan aprók voltak, hogy egy számítógép sem fért volna el rajtuk normálisan. - Egyelőre persze nincs ilyen problémánk – tette hozzá a családfő. – Szerencsére alsó tagozatban még elvan nélküle a gyerek. Tíz hónapos, kamatmentes részletre tudtuk megvenni az asztalt, a havi háromezret könnyebben kigazdálkodjuk, mint most a 27 ezret, ami annyi, mint a családi pótlékunk. Személyi hitelt százezer forintot vettek fel, ugyanis ennél kevesebbet nem lehetett a bankjuknál, pedig, ha mindent kicentiztek volna, hetven-nyolcvanezerből ki tudták volna hozni a tanévkezdést. - Igaz, akkor a lányom nem kapott volna új táskát – ismerte el Szűcs Gábor. – Ahogyan tavaly sem, vagyis igazából már ráfért egy új hátizsák, hiszen a mesefigurás elég ciki egy hetedikesnek. De nem követelőzött, tudja jól, milyen anyagi helyzetben vagyunk. Viszont a megmaradt pénzt elverni sem akartuk, így megvettük neki az újat, ezzel az általános iskolát már kihúzza. A többi elment füzetekre, írószerszámokra, no és persze a kicsinek a rengeteg összeírt dologra: másfél A4-es lapnyi kötelezően megvásárolandó tanszert írtak elő, kíváncsi vagyok, ebből mennyit fognak használni. A legtöbb tételt megértettem, de hogy miért kötelező a fésű, amikor két centis haja van, vagy, hogy minek festékkeverő paletta egy hétévesnek, nem értem. De ez van, megvettünk mindent, nehogy megszólják őket az iskolában. Az ingyenes oktatás nekünk azt jelenti, hogy egy év alatt szépen visszatörlesztünk mindent, aztán jövő ilyenkor, megint elmegyünk a bankba.