Földönkívüli-szerû koponyákat fedeztek fel egy magyar temetõben
Az elmúlt évtizedekben tucatnyi mesterségesen deformálódott, szinte már-már „idegenszerû" koponyára bukkantak egy magyarországi temetõben. Ezek a leletek arról árulkodnak, Európa hogyan alakult át látványosan a Római Birodalom szétesése után és ez milyen társadalmi változásokhoz vezetett. Ennek egyik bizonyítékát az ELTE régészei tárták fel egy nemzetközi projekt során.
Látványos népmozgások kezdõdtek

Az ötödik század folyamán Eurázsiában, Afrikában és Dél-Amerikában furcsa gyakorlatokat alkalmaztak, amelyek drámai módon meghosszabbították a fej alakját. A koponyacsont mesterséges deformálása után a magyarországi temetõben fellelt emberi maradványok pont úgy néznek ki, mintha egykor földönkívüliekhez tartoztak volna.

A hagyomány szerint ugyanis az újszülöttek még alakítható koponyáját fejfedõkkel, kötéssel vagy más eszközökkel alakították a kívánt formájúra;

ezt a megnyújtott fejformát a korabeliek ugyanis sokkal szebbnek találták. Az ötödik század a szokatlannak tûnõ gyakorlat mellett azonban a politikai nyugtalanság idejét is jelentette: a Római Birodalom összeomlott, csökkent a populáció, teljesen átalakult a településszerkezet és látványos népmozgások kezdõdtek.

Az Eötvös Lóránt Tudományegyetem (ELTE) régészei egy nemzetközi együttmûködés kapcsán vizsgálták a Mözs-Icsei dûlõnél 1961-ben elõkerült, különös leleteket. Ezek között találhatjuk a régió legnagyobb hosszúkás koponyáját is. A szakemberek egy új tanulmányban most arra a kérdésre keresték a választ, hogy a koponyákat egyedi módon megformáló közösségek vajon milyen kapcsolatban lehettek más kultúrákkal a politikai instabilitás idején.

A különbözõ kultúrák és szokások keveredtek

A magyarországi lelõhely körülbelül idõszámításunk szerint 470-ig egy közeli település temetõjeként szolgált, a kutatók összesen 96 sírt azonosítottak a környéken. A fej mesterséges deformálása a PLOS ONE tudományos folyóiratban publikált tanulmány szerint a paleolitikum korszakára vezethetõ vissza, de részben a késõbbi idõkben is fennmaradt. Az ötödik század elsõ felében vált egyre népszerûbbé Közép-Európában.

Az általunk vizsgált Mözs-Icsei, az egykori római Pannonia Valeria néven ismert tartományban található lelõhely pontosan ezt az idõszakot képviseli, és kiváló példája egy olyan közösségnek, ahol ez a szokás igen gyakorinak bizonyult – mondta Koncz István, az ELTE régésze a LiveScience online tudományos portálnak, aki Rácz Zsófia és Vida Tivadar magyar, illetve Cornez Knipper német kollégájával együtt végezte az átfogó kutatást.

A szakértõk összesen 87 itt eltemetett személy csontján végeztek stronciumizotópos elemzést, amivel vázolni tudták azok életútját.

Végül két-három generációban, összesen három, egymástól eltérõ populációt fedeztek fel. Az elsõ temetkezési csoportba az alapító népesség került, akiknek maradványait római stílusú sírokba temették. A második csoport körülbelül tíz évvel késõbb érkezett és rájuk volt leginkább jellemzõ a koponya deformálásának szokása, míg a harmadik a római és más hagyományokból fakadó temetkezési gyakorlatokat egyesítette, de megtartotta a koponyák átformálásának hagyományát is.

A koponyákon található barázdák elhelyezkedésének és irányának eltérései azonban arra utalnak, hogy a csoportok eltérõ kötési technikákat alkalmaztak.
A magyarországi lelõhely egy remek példa a kultúrák és szokások keveredésére a Római Birodalom széthullása utáni idõkben – mutatott rá Koncz István. – A térségben tehát különbözõ népcsoportok találkoztak, akik létrehoztak egy olyan közösséget, ahol gyakran átvehették egymás gyakorlatait, hagyományait.
Római Birodalom koponya deformáció hagyomány kultúra szokás gyakorlat deformitás temetkezés