Évekig egy fiókban lapultak a legfontosabb dínótojások
Néhány kiváló megtartású dinoszaurusztojás és a benne lévõ embriók - miután több mint 30 évig rejtõztek egy múzeumi fiókban - bepillantást engedtek a korai dinoszauruszok csecsemõkorába és növekedésének rejtelmeibe. Ezek képviselik a valaha talált legkorábbi szárazföldi gerinces embriókat.
A tojásokat még 1976-ban fedezték fel Dél-Afrikában, a részletes vizsgálatukra azonban csak az elmúlt években került sor. A 190 millió éves (kora-jura) maradványokat a prosauropodákhoz tartozó Massospondylus hagyta hátra. Ezekbõl alakultak ki késõbb a nagytestû, négy lábon járó, hosszú nyakú növényevõ sauropodák (például a Brontosaurus vagy a Diplodocus).

Robert Reisz, a Torontó Egyetem kutatója vizsgálta meg kollégáival a maradványokat, és a modern preparálási technikáknak köszönhetõen a tojások szenzációs eredményeket szolgáltattak. A vékony és törékeny csontokból álló fosszíliákat Diane Scott preparálta nagyfelbontású mikroszkóp alatt, és ezek alapján állította össze a cikkben szereplõ illusztrációt.

A tojások nemcsak a legidõsebb dinoszauruszembriókat tartalmazzák, de az összes szárazföldi gerinces között is ezek a legkorábbi ismert embriók. A megtartási állapot kiválósága lehetõvé teszi a csontváz teljes rekonstrukcióját, valamint az állat anatómiájának részletes értelmezését. Az elcsontosodás mértéke arra utal, hogy az embriók már közel álltak a kikeléshez, de végül valami miatt mégsem születhettek meg. A maradványok azt is jól mutatják, hogy a tojásból kikelõ állatok nagyon furcsa arányokkal rendelkeztek, és emiatt jelentõsen különböztek az adott faj felnõtt példányainak megjelenésétõl.

A 20 centiméter hosszúságú embriók egyértelmûen bizonyítják, hogy a kikelõ állatok négy lábon jártak, viszonylag hosszú mellsõ végtagjaik és aránytalanul nagy fejük volt. Ezzel szemben az 5 méter hosszú felnõtt egyedek viszonylag pici fejjel és hosszú nyakkal rendelkeztek. Ráadásul felnõtt korukban minden bizonnyal csak a két hátsó lábukon jártak, mivel a mellsõ végtagok sokkal rövidebbek a hátsóknál. Ez arra utal, hogy a dinoszauruszok felnõtté válása közben a nyakuk és a hátsó végtagjaik sokkal gyorsabban növekedtek, mint a mellsõ végtagok és a fej. Érdekesség, hogy a késõbbi leszármazottaiknál, a sauropodáknál a felnõtt állatok testarányai már sokkal jobban hasonlítottak a Massospondylus embriókéhoz.

Egy szempontból a Massospondylus kifejlõdése nagyon hasonlít az emberéhez: csecsemõkorukban esetlen megjelenésûek, a kiegyenesedett testtartás és az arányos test csak késõbb alakul ki. Egy másik hasonlóság lehet, hogy az embrióknál hiányoznak a fogak, ami tovább erõsíti azt az elképzelést, hogy a tojásból kikelõ kicsinyek egy ideig rászorultak a felnõttek gondoskodására. Ha ez igaz, akkor ezek a maradványok egyben a legkorábbi ismert szülõi gondoskodás bizonyítékait is szolgáltatják. Jobbra: a legkorábbi ismert dinoszauruszembrió, a 190 millió éves Massospondylus csontvázának fotója. A fehér színû rész a tojáshéjat mutatja, amely részben megmaradt a preparálás után is. (Diane Scott, University of Toronto)

Reisz szerint ez a kutatás egy izgalmas ablakot nyitott a dinoszauruszok korai történetére és evolúciójára. A prosauropodák voltak az elsõ dinoszauruszok, amelyek rendkívül változatossá váltak, és gyorsan a legszélesebb elterjedést mutató csoporttá váltak. Emiatt a biológiájuk különösen érdekes lehet a kutatók számára, mivel különbözõ szempontokból is a dinoszauruszok hajnalát képviselik.

A felfedezésrõl szóló cikk a Journal of Vertebrate Paleontology címû lapban jelent meg. A tojásokat és az embriókat a szerencsések a Royal Ontario Múzeum idõszakos kiállításán tekinthetik meg.
Torontó Sauropodák embrió paleontológia Sauropoda fosszília dinoszaurusz