Gátőr az asztalon
Nemigen láttam elanyátlanodottabb települést 1970 nyarán az elöntött Olcsvaapátinál vagy Panyolánál, Nábrádon pedig emlegette egy atyafi, hogy az egy istene hagyott falu. Akkor itt óriási társadalmi összefogással épültek újjá az összerogyott házak. A közvélekedés úgy tekintett vissza a Szamos gátromboló látogatására, hogy az nem árvíz volt, hanem aranyvíz. Most azonban nem az istenek fordultak el a szamoszugi emberektől.
A Vásárhelyi-terv arra irányul, hogy a gátak megerősítése mellett árapasztó tározók létesüljenek az árvíztől fenyegetett Tisza menti vidékeken. A túl veszélyes áradás során a folyó vizét tervezetten kiengedik egy-egy öblözetbe. Nem olcsó mulatság az erre való felkészülés, hiszen a környező településeken ki kell építeni a teljes infrastruktúrát, továbbá a megfelelő védvonalakat, nehogy a házak is károsodjanak. Az elöntendő földeket nem sajátítják ki, ám elárasztás esetén a gazda kártérítést kap. A terv remek. A gátak nem emelkedhetnek az égig.

Lista készült, hol létesülnek árapasztó tározók, s azok egy részét azóta építik, némelyik már a befejezéshez közeledik. A Felső-Tiszán is előirányoztak egy ilyet a Tisza-Szamos közbe, az említett települések határába. Ez indokolt, hiszen amíg a folyó alsóbb szakaszain akár egy hét is rendelkezésre áll az árvízi felkészülésre, itt néha csak órák. 1970-ben a garbolci gátőr jelentette az egyébként szelíd Túr sebes áradását. A központban azt hitték, hogy részeg, mivel a lakásába betört víz elől telefonálás közben föl kellett másznia előbb a székre, majd az asztalra. 2001-ben vasárnap kezdett nőni a Tisza, s kedden délután Tarpánál elolvadt a gát. (Orbán kormányfő 300 méternyivel odébb avatta a megerősített gátat négy hónappal előbb, és bőszen nyugtatta a lakosságot: ezentúl biztonságban lesznek.)

E tájon a veszély gyorsan érkezik, és nehezen fékezhető. Az árapasztó tározóra mindegyiknél szükség lenne. Lenne, mert most szóba sem kerül. Az érintett településeken tiltakozott a lakosság az építés ellen. A megyeiek szerint a demokráciát olyannyira komolyan veszi a minisztérium, hogy elfelejtette a Tisza-Szamos közi tározó tervét.

Hogy a falvak népe jól döntött volna? Nem hiszem. Rossz ez a döntés, és nemcsak az 1970-es traumára emlékezve rossz, hanem a települések jövőjére nézve is. A helyzetet alaposan ismerők szerint öt-hat ember (gazda?) önös érdekből zúgatja a lakosságot. Hol az értelmiség? Hol a távolra tekintő képzettebb réteg? Van, és még sincs. Létezik, ám az eseményekre nincs hatással.

2001-ben 60 milliárdos kárt okozott a Tisza a túlsó oldalon, a beregi öblözetben. Újjáépítették a házakat, s az életminőség hatalmasat javult. Csakhogy ott nem felejtettek. Nem akarnak újabb futást a víz elől. A bal partiak ellenkezését ismerve jelentkeztek: építsék oda az árapasztó tározót. Tarpa, Gulács, Jánd, Hetefejércse, Tákos, Csaroda... Az ott élők tudták, mi történt a 41-es úttól északra az árvízkor. A hatalmas víztömeget át kellett ereszteni az úton, de a hazai tökölődés győzött. Előbb nem találták a robbanóanyagot, aztán azt, aki kiadhatta volna, végül munkagépekkel tépték föl az utat. Ám ez a 24 óra elegendő volt Tiszaszalkának, Lónyának, Tiszavidnek, Tiszaadonynak, hogy körgátat túrjanak a falu köré. Másfél méteres víz nyomását védték ki! A hírek szerint ez világrekord.

A beregi öblözetben már ki is jelölték a szükséges létesítmények helyét, az itteni árapasztó tározóról mégis hallgat a minisztériumi tervezet. Elfelejtették a bal oldalit is, a jobb oldalit is. Nemcsak Olcsván vagy Panyolán képesek rossz döntéseket hozni. A gátőrnek viszont nem ment el a józan esze: újra fölmászik az asztalra, ha dühöng a folyó, és suvad a gát.

KUN ISTVÁN

(A szerző publicista)