text:
Committee for Nuclear Responsibility, Inc. v. James R. Schlesinger No. A-483 , 404 U.S. 917 ( 1971 )
92 S. Ct. 242
30 L. Ed. 2d 191
COMMITTEE FOR NUCLEAR RESPONSIBILITY, INC.
James R. SCHLESINGER et al.
No. A-483.
The Application for Injunction in Aid of Jurisdiction presented to THE CHIEF JUSTICE as Circuit Justice for the District of Columbia Circuit and referred by him to the Court, having been considered by the Court on oral argument and on the papers and documents submitted by the parties, is hereby denied.
Mr. Justice DOUGLAS.
I would grant the injunction so that the case can be heard on the merits. The most serious question tendered is whether the Atomic Energy Commission has satisfied the mandate of the National Environmental Policy Act of 1969, 42 U.S.C. § 4321 et seq. By § 102(C) of that Act,1 Congress directed each agency of the Federal Government to 'include in every recommendation or report on proposals for legislation and other major federal actions significantly affecting the quality of the human environment, a detailed statement by the responsible official on——
'(i) the environmental impact of the proposed action,
'(ii) any adverse environment effects which cannot be avoided should the proposal be implemented,
'(iii) alternatives to the proposed action,
'(iv) the relationship between local short-term uses of man's environment and the maintenance and enhancement of long-term productivity, and
'(v) any irreversible and irretrievable commitments of resources which would be involved in the proposed action should it be implemented.'
I agree with the Court of Appeals for the District of Columbia in Calvert Cliffs' Coordinating Committee, Inc. v. United States Atomic Energy Commission, 449 F.2d 1109, that 'if the decision [under NEPA] was reached [by AEC] procedurally without individualized consideration and balancing of environmental factors—conducted fully and in good faith—it is the responsibility of the courts to reverse.'
That opinion, rendered on July 23, 1971, by a panel consisting of Judges Wright, Tamm, and Robinson, found that AEC's procedures in this nuclear area did not comply with the Act and that its entire approach to the environmental problems in the nuclear field violated the Act.
Another panel of the same Court of Appeals, composed of Judges Bazelon, Leventhal, and Robinson, said in the instant case, after examining in camera the relevant environmental documents,
'We are left with difficult questions about the validity of the AEC's environmental statement.2 But a hurried review of several hundred pages of technical documents cannot provide a satisfactory basis for resolving this litigation.' 463 F.2d 796, 798.
In a later opinion the Court of Appeals did not approve the findings of the District Court that the order complies with the Act, saying, 'In our view the case does present a substantial question as to the legality of the proposed test.'
I have added in an appendix some apparently obvious defects in AEC's Impact Statement.
We plainly do not have time to resolve this question between now and the scheduled detonation. Accordingly, I would grant the injunction so that a full Court can consider the case on the merits.
In the Calvert Cliffs case the Court of Appeals held that the procedural rules adopted by AEC for the preparation of environmental impact statements did not meet statutory requirements. And in the October 5, 1971, opinion by the Court of Appeals in the instant case it is held that 'responsible opposing views' on environmental damage 'need be included' in the Impact Statement in the form of 'a meaningful reference that identifies the problem at hand for the responsible official.'
The Act requires that reports from federal agencies required by the Act and the CEQ guidelines to be consulted with respect to the preparation of an Impact Statement, and which are adverse to the project with respect to which their views are sought, must be released as part of the Impact Statement prepared by the agency responsible for the project.
Here, several such reports were not disclosed. The existence of these reports became known through newspaper stories and debates on the floor of Congress. These reports were the subject of the discovery proceedings which caused such a long delay in this litigation. The reports in question included those of:
(a) Russell Train, Chairman of CEQ;
(b) Edward E. David, Jr., Director of OST;
(c) William D. Ruckelshaus, Administrator of EPA; and
(d) Glenn T. Seaborg, Chairman of the AEC.
The CEQ guidelines specifically state that the exemptions in the Freedom of Information Act are not applicable to agency comments made in the course of consultations with reference to the preparation of an Impact Statement. The Act and the regulations direct that an agency charged with the preparation of an impact statement 'consult with and obtain the comment on the environmental impact of the action of federal agencies with jurisdiction by law or special expertise with respect to any environmental impact involved.' 36 Fed.Reg. 7724, 7725, § 7. The EPA is specifically designated to be one of the agencies within the contemplation of § 7, ibid. And under § 10(f) of the regulations, the AEC would be the agency 'responsible for making the statement and the comments received available to the public pursuant to the provisions of the Freedom of Information Act.' 36 Fed.Reg., at 7726-7727. Besides the express designation of the EPA, the argument is compelling that the other agencies in question have 'special expertise' and in the case of the AEC, 'jurisdiction by law' concerning the various environmental effects to be expected from an underground nuclear explosion.
Once noncompliance with the NEPA is shown, the federal courts have uniformly held that injunctive relief is appropriate.
Disclosure of these statements to the public by any federal agency which has 'special expertise with respect to any environmental impact involved' is indeed required by § 102(C) of the Act. And the courts have consistently held that a defect in the Impact Statement presents a justiciable question and is the basis for equitable relief. West Virginia Highlands Conservancy v. Island Creek Coal Co., 4 Cir., 441 F.2d 232; Environmental Defense Fund v. Corps of Engineers, D.C., 325 F. Supp. 749, 759; Wilderness Society v. Hickel, D.C., 325 F. Supp. 422. Seismic Dangers:
According to the Impact Statement, 'No significant environmental impact can be expected from the seismic activity caused by the CANNIKIN test.' I.S., p. 3. Two sorts of seismic effects are at issue. First, there is the possibility that the explosion might trigger a natural earthquake of greater force than the bomb itself. The Impact Statement asserts that
'The possibility of the CANNIKIN test 'triggering' an earthquake with seismic energy comparable to or greater than that produced by the explosion itself is very unlikely. Since the understanding of earthquake mechanisms is still developing and is not yet sufficient for exact calculations, the possibility of such an occurrence cannot be ruled out. However, foremost seismologists have asserted that an explosion at Amchitka will not trigger a large earthquake * * * unless the occurrence of such an event is imminent, very near to the test site.' I.S., p. 3.
This conclusion is based on nothing more than an assertion to this effect by 'a panel of eminent scientists and engineers * * * acting as consultants to the AEC.' I.S., p. 54, which was presumably based, in turn, on
'the size and location of the CANNIKIN explosion, considered along with the size and frequency of naturally occurring earthquakes and the experience gained by observation of past nuclear detonations and aftershocks.' I.S., p. 3.
That more should be required is clear from the heretofore secret memorandum written by Russell Train of the CEQ, the agency charged with the broadest statutory authority in establishing national environmental policy.
According to Mr. Train,
'All the earthquakes triggered by underground explosions in the various Nevada tests released substantially less energy than the explosion itself. If one could establish that this is a necessary condition then there would be no apprehension with regard to the CANNIKIN event. Unfortunately, this is not the case. The magnitude of the triggered earthquakes will depend on the state of strain in the crust in the general region at which the underground explosion is set off. Extrapolation from the Nevada experience is uncertain because of the fundamentally different geologic setting between Nevada and the Aleutians. Further, experience with MILROW [a one megaton underground detonation set off on Amchitka in 1969] does not provide a sure basis for extrapolation. In the highly nonlinear phenomena involved in earthquake generation, there may be a threshhold value of the strain that must be exceeded prior to initiation of a large earthquake.' Train memo, p. 4.
Mr. Train goes on to explain that 'great earthquakes' [those with a force of 8.0 or more on the Richter scale] are now considered to result from the cumulative effects of a series of smaller shocks. (CANNIKIN is expected to register about 7.0 on the Richter scale.) Referring specifically to great earthquakes occurring within the past few years in Chile and Alaska, he notes that the theoretical explanation for these events justifies a concern that the force of CANNIKIN, which would be the largest underground device exploded by man, might surpass the 'threshhold' required to trigger a great quake.
'The suggested explanation of the Chilean and Alaskan earthquakes in terms of a succession of smaller earthquakes would support this interpretation. In this model a number of lock points stabilize a fault. Once one lock point is broken, sufficient energy may be released to break other lock points. If the stored strain energy is large, then the triggered earthquake could be of much greater magnitude than the triggering event. The underground explosion could serve as the first domino of the row of dominoes leading to a major earthquake. The major fault in the general region of Amchitka is thought to be some 40 km. beneath the test shot. The strain field will certainly be altered at this depth by the underground explosion. Observations of the BENHAM event [a one megaton detonation at the Nevada test sites] showed strains exceeding tidal strains at 29 km.' Train memo, p. 4.
The CANNIKIN yield may be as high as five times that of the BENHAM and MILROW devices.
The 'lock-point' theory is also explained in a statement by J. W. Hadley, which had also been suppressed until this week. The theory is nowhere discussed, nor even 'alluded to,' in the Impact Statement.
A further misleading conclusion in the Impact Statement is that CANNIKIN could not trigger a natural quake unless that quake 'is imminent, very near the test site.' The documents revealed this week indicate there is a possibility that earthquakes may be triggered by a rise in underground fluid levels, or by artificial loading of the earth's crust. Presumably, the fluid lubricates the rock along a fault line, thus enhancing the potential for slippage. A series of earthquakes along a dorment fault near Denver has been definitely attributed to the pumping of waste water deep into the earth by the Rocky Mountain Arsenal. Train memo, pp. 1-2.
'A second example is found in the case of earthquakes associated with of loading of the earth's crust by these large bodies of water or by the modification of the groundwater flow or for some other reason not yet understood, substantial earthquakes have been associated with construction of large artificial lakes. A recent earthquake near Koyna Dam in India located in an area that is not normally seismic killed about 200 people. Similarly, many small earthquakes occurred when Lake Mead was filled.' Train memo, p. 3.
Increased subsurface fluid pressure will be one result of CANNIKIN.
'the explosion will alter the pressure regime in the groundwater. The water pressure in the rocks interstices will increase due to the compaction of the ground around the cavity. * * * This increase in the fluid pressure will reduce the friction between fracture separated blocks. The effect would be greatest on faults oriented parallel to the residual compressive stresses resulting from the test explosion. Thus, it is possible that the mechanism involved in the Denver earthquake would raise the probability of triggering a large earthquake.' Train memo, p. 3.
Thus, it would appear that 'imminence' may not be necessary for CANNIKIN to trigger a large earthquake. This possibility is not mentioned in the Impact Statement.
Another failure of the Impact Statement is to consider the long-term effects of the CANNIKIN device on the geology. 'The creation of a large cavity together with a later collapse of the chimney produces permanent changes in the strain field. * * * However, the strain field resulting from an underground explosion cannot be calculated with any precision because of the dependence of the field on the detailed geology which is largely unknown at any given location.' Train memo, p. 3.
Not only does the Impact Statement fail to assess the possible effects of permanent changes in the strain field, but it represents that the geologic conditions at Amchitka have been fully explored. I. S., p. 19.
Perhaps the most striking deception of the Impact Statement, in light of the Train memo, is its attempt to represent that professional opinion is unanimous that there is no real danger that CANNIKIN will trigger a large earthquake. According to Mr. Hadley, however,
'Qualified scientific opinion is in good agreement that the possibility of triggering a large earthquake by CANNIKIN is remote, but real. * * * Variation of technical opinion from this position is minor.' Hadley memo, p. 6.
The second seismic effect which might result from CANNIKIN is a tsunami, or tidal wave. According to the Impact Statement, 'the possibility of the CANNIKIN explosion or an earthquake causing a damaging tsunami (seismic sea wave) is even more unlikely [than the triggering of a great earthquake].' I. S., p. 3. The Train memo itself points out, 'Large earthquakes in the near vicinity of Amchitka have not caused destructive tsunamis in the past.' Train memo, p. 4. Train goes on, however: 'as in the case of earthquakes it is not possible at this time to assess quantitatively the probability of a tsunami following the explosion.' Id., at 4-5. Another heretofore suppressed statement, that of Dr. W. G. Van Dorn, entitled 'Probability of Tsunami Generation and Connection with CANNIKIN,' indicates the author to be as deeply concerned about the danger from the explosion as the 'well-qualified geophysicists' who believe that the risks are great, and whose views are contained in an attachment to the Train memo. Those views remain suppressed. Considering the awesome destructive capabilities of even a 'small' tsunami, and its ability to retain its destructive force thousands of miles from its source, it would seem incumbent upon the drafters of the Impact Statement to explore in greater detail the sources of such responsible concern.
Venting:
The second category of environmental hazards from the CANNIKIN event are those relating to the danger that radioactive material from the explosion might escape to the surface. The most serious problem is the effect on groundwater movement, for the water table on Amchitka extends almost to the surface.
According to the analysis of the Impact Statement, the most probable mode of groundwater circulation by which radionuclides might escape into the sea would take 'a thousand years or more.' I.S., p. 24. The least likely
'involves the very unlikely assumption that the water within the cavity-chimney system becomes completely mixed [with radionuclides, predominately tritium], coupled with a second unlikely assumption that the flow through the rock occurs only through a system of interconnecting fractures. Estimates using these assumptions indicate contaminated water would reach the sea in * * * some three years after the explosion. This would introduce tritriated [radioactive] water into the ocean with an initial concentration about 1,200 times that of the RCG [recommended concentration guideline] for water.' I.S., p. 24-25.
Indeed, the Impact Statement thinks it far more probable that only 'some small fraction of the tritiated water' will 'move upward in the chimney rubble.' And only relatively near the surface will increased permeability provide a path to the sea. The Impact Statement estimates that no tritium would be released into the water for over a hundred years through this mechanism. I.S., p. 24.
The Train memo, however, relying on calculations from the USGS, comes to a different conclusion.
'Water in the chimney would move to the sea at a rate dependent on the hydraulic head, the permeability of existing aquifers and permeability of any new fractures opened up by the explosion. USGS calculations indicate a time for such movement might be as short as one to two years. These are short times and are inconsistent with estimates made by AEC that tritium will be discharged into the ocean only 145 years after the explosion. * * * If the shorter times (5 to 10 years) postulated above are correct then the level of radioactivity in the groundwater entering the ocean would be in excess of ten thousand to one hundred thousand maximum permissible concentration for water.' Train memo, p. 5.
Thus, the judgment of the Chairman of the Council on Environmental Quality is that it is likely, if not probable that within 10 years of CANNIKIN, radioactive water of concentrations perhaps 100,000 times permitted maximums will reach the sea near Amchitka. Inasmuch as this estimate is 100 times greater than their own, I should think it would require consideration by the drafters of the Impact Statement.
Another document shown to the petitioners herein for the first time this week supports the Train analysis:
'it must also be admitted, and this is the basis for the Council on Environmental Quality's [Train's]
comments on CANNIKIN, that the rubble chimney constitutes a highly permeable vertical short circuit of the groundwater system, and that the hydrological measurements indicate zones of fairly permeable rock higher in the section.' Merritt, 'The Ground Water Problem at Amchitka,' pp. 1-2.
The USGS recognized that its water migration time scale was highly inconsistent with that of the AEC; in so doing, it reaffirmed its original position:
'It should be emphasized that the foregoing analysis is heavily weighed in favor of the worst case. However, it is difficult to conceive of conditions which might improve the outlook significantly.' USGS, 'Effects Evaluation Report Cannikin Event.'
The AEC was aware of the USGS position with respect to groundwater migration. It simply ignored it.
More disturbing than the failure of the Impact Statement to meet the arguments advanced by its critics perhaps, is a deliberate distortion, in certain instances of those opposing views. Thus, the statement argues that even were the 'extreme case' to occur, and radioactive water migrate to the sea within a few years,
'dilution of that water by the sea water would take place rapidly. With the seeping water being swept up by the passing ocean current and mixed through tidal action and wave action, oceanographers have estimated that there would by an effective dilution factor of about 100,000 within a few hours. In this manner, the sea water tritium would quickly dilute to levels comparable to those freshwater levels acceptable for lifetime use by humans.' I.S., p. 25.
Compare this use of the dilution figure with that of Train:
'Even if the dilution is as great as a hundred thousand, there is the possibility of concentration of tritium well above background levels in various steps of the food chain.' Train memo., p. 5.
Mr. Justice BRENNAN and Mr. Justice MARSHALL would grant a temporary restraining order pending plaintiffs' filing of a petition for certiorari and action by the Court on the petition. The question to be presented is whether the detonation of CANNIKIN would be illegal if the Atomic Energy Commission did not comply with the mandate of § 102(C) of the National Environmental Policy Act of 1969. The Court of Appeals did not accept the holding of the District Court that the Commission had complied with § 102(C), stating, 'In our view the case does present a substantial question as to the legality of the proposed test.' The oral argument confirmed this view. In that circumstance, to avoid mootness, the Commission must be enjoined from proceeding with CANNIKIN until the Court decides whether to review the question of its legality.
Guidelines for agency action are provided by the General on Environmental Quality of which Russell E. Train is Chairman. See 36 Fed.Reg. 7724.
As the Court of Appeals held in an earlier opinion in this case, Committee for Nuclear Responsibility, Inc. v. Seaborg, D.C.Cir., 463 F.2d 783, Congress did not intend, by approving funds for the Cannikin detonation, to repeal the NEPA as it applied to the test.
'On the contrary, there is an affirmative indication that at least some of the Congressmen voting for the authorization and appropriations measures specifically contemplated that the claim of illegality remained for resolution by the courts.' p. 786.
See Remarks of Rep.Price, 112 Cong.Rec. 6785, July 15, 1971:
'This matter is before the court. I submit that if there has been any violation of the law, the court will supply the appropriate remedy.'
Other federal courts have similarly concluded that congressional appropriations for a project subject to NEPA are not to be taken as expressing any view with respect to compliance with NEPA. Environmental Defense Fund v. Corps of Engineers, D.C., 325 F. Supp. 749, 762-763.
Citation Numbers: 404 U.S. 917
The West Virginia Highlands Conservancy, a Non-Profit ... , 441 F.2d 232 ( 1971 )
calvert-cliffs-coordinating-committee-inc-v-united-states-atomic-energy , 449 F.2d 1109 ( 1971 )
The Committee for Nuclear Responsibility, Inc. v. Glenn T. ... , 463 F.2d 783 ( 1971 )
Environmental Defense Fund v. Corps of Eng. of US Army , 325 F. Supp. 749 ( 1971 )
Wilderness Society v. Hickel , 325 F. Supp. 422 ( 1970 )
EPA v. Mink , 410 U.S. 73 ( 1973 )
Environmental Defense Fund v. Tennessee Valley Authority , 468 F.2d 1164 ( 1972 )
Environmental Defense Fund, Inc. v. Corps of Engineers of ... , 470 F.2d 289 ( 1972 )
Robert P. Smith v. James R. Schlesinger, Secretary of ... , 513 F.2d 462 ( 1975 )
Bertram Zweibon v. John N. Mitchell, Individually and as ... , 516 F.2d 594 ( 1975 )
City of Des Plaines, a Municipal Corporation of Illinois v. ... , 552 F.2d 736 ( 1977 )
Concerned About Trident v. Donald H. Rumsfeld, Individually ... , 555 F.2d 817 ( 1977 )
honorable-ronald-v-dellums-v-james-m-powell-chief-u-s-capitol-police , 561 F.2d 242 ( 1977 )
jackson-county-missouri-kansas-city-missouri-state-of-missouri-ex-rel , 571 F.2d 1004 ( 1978 )
B. Riley McClelland v. Cecil D. Andrus, Secretary of the ... , 606 F.2d 1278 ( 1979 )
Cna Financial Corporation v. Raymond J. Donovan, Secretary ... , 830 F.2d 1132 ( 1987 )
Natural Resources Defense Council, Inc. v. Donald P. Hodel, ... , 865 F.2d 288 ( 1988 )
Barrie v. Kitsap County , 93 Wash. 2d 843 ( 1980 )
Appalachian Mountain Club v. Brinegar , 394 F. Supp. 105 ( 1975 )
In Re Korean Air Lines Disaster of Sept. 1, 1983 , 597 F. Supp. 613 ( 1984 )
Allen v. United States , 588 F. Supp. 247 ( 1984 )
State of Wis. v. Weinberger , 582 F. Supp. 1489 ( 1984 )
National Wildlife Federation v. Harvey , 574 F. Supp. 2d 934 ( 2008 )
Nielson v. Seaborg , 348 F. Supp. 1369 ( 1972 )
TP. OF SO. BRUNSWICK v. NJ Turnpike Auth. , 129 N.J. Super. 126 ( 1974 )

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


text:
<?php

namespace Zimbra\Admin\Struct;

use Zimbra\Common\TypedSequence;
use Zimbra\Struct\Base;
use Zimbra\Struct\NamedElement;

/**
 * StatsValueWrapper struct class
 *
 * @package    Zimbra
 * @subpackage Admin
 * @category   Struct
 * @author     Nguyen Van Nguyen - nguyennv1981@gmail.com
 * @copyright  Copyright © 2013 by Nguyen Van Nguyen.
 */
class StatsValueWrapper extends Base
{
    /**
     * Stats specification
     * @var TypedSequence
     */
    private $_stats = array();

    /**
     * Constructor method for StatsValueWrapper
     * @param  array $stats
     * @return self
     */
    public function __construct(array $stats = array())
    {
        parent::__construct();
        $this->setStats($stats);

        $this->on('before', function(Base $sender)
        {
            if($sender->getStats()->count())
            {
                $sender->setChild('stat', $sender->getStats()->all());
            }
        });
    }

    /**
     * Add a stat
     *
     * @param  NamedElement $stat
     * @return self
     */
    public function addStat(NamedElement $stat)
    {
        $this->_stats->add($stat);
        return $this;
    }

    /**
     * Sets stat sequence
     *
     * @param  array $stats
     * @return self
     */
    public function setStats(array $stats)
    {
        $this->_stats = new TypedSequence('Zimbra\Struct\NamedElement', $stats);
        return $this;
    }

    /**
     * Gets stat sequence
     *
     * @return Sequence
     */
    public function getStats()
    {
        return $this->_stats;
    }

    /**
     * Returns the array representation of this class
     *
     * @param  string $name
     * @return array
     */
    public function toArray($name = 'values')
    {
        return parent::toArray($name);
    }

    /**
     * Method returning the xml representation of this class
     *
     * @param  string $name
     * @return SimpleXML
     */
    public function toXml($name = 'values')
    {
        return parent::toXml($name);
    }
}

redpajama_set_name: RedPajamaGithub


Yesterday was the ending of year 2018 and now is the beginning of new year 2019.
30 December 2018, I wouldn't forget an accident ; my graduate building was burned. I saw directly when the fire was burning the building. This happened two weeks after 25 years celebration of this department's birthday.
Till now, I still feeling sad because of this. Even I am not working there but its memory always be everlasting.
It's hard start for 2019 for all people in the department. I hope you are strong facing this test.
This day was 25th year celebration for Graduate Program of Development Studies ITB. It was held in multipurpose room CRCS ITB and was attended by many alumnaes from different academic year. This picture taken from WhatsApp Group.


text:
Print January 5, 2018 8 comments
John Morgan on Colin Wilson
107 words / 63:58
Audio version: To listen in a player, use the one above or click here. To download the mp3, right-click here and choose "save link as" or "save target as." To subscribe to the CC podcast RSS feed, click here.
Greg Johnson and John Morgan convene another episode of Counter-Currents Weekly.
Introduction and Donations: 00:00-1:45
John Morgan on Colin Wilson: 1:45-50:25
Shop Talk: Yockey's The World in Flames, Evola's East and West, and other titles: 50:25-end
John Morgan, "A Heroic Vision for Our Time: The Life and Ideas of Colin Wilson"
Sir Oswald Mosley, "Colin Wilson's The Outsider"
Jonathan Bowden, "Bill Hopkins and the Angry Young Men"
Bill HopkinsColin WilsonCounter-Currents Radio WeeklyexistentialismGreg JohnsonJohn MorganJonathan Bowdenphilosophypodcaststhe occult
Smith says:
Great discussion. This inspired to to get a couple of Colin Wilson's books from my local library….
PS – it would be interesting to hear about John Morgan's experiences with the Hare Krishnas sometime, if that's something he's willing to talk about.
I would have no problem talking about it, in fact I think I said something about it in my Red Ice interview. I'd be willing to do a whole interview on it but not sure how interesting most people would find it.
R_Moreland says:
Regarding a White Nationalist Manifesto:
Manifestos have been used as a central organizing principle by revolutionaries of all eras. Look at the Declaration of Independence, the NSDAP 25-point Plan, Luther's 95 Theses, the program of the Sandinistas, and so forth.
There are two levels. The higher provides unity and guidance to cadres by stating ultimate objectives. This includes hardcore concepts such as:
* the organization of a White ethno-state
* the establishment of an organic economy
* the purging of the current anti-White rot from academia
* the creation of a worldwide alliance of nationalists in opposition to globalization
* and various other items you discussed in your recent interview with Millennial Woes
The lower level includes goals around which the average White can rally, like:
* ending affirmative action
* enforcing immigration law
* abolition of "diversity" indoctrination
* opposition to exporting your job to a third world country
* protection of free speech rights in the workplace, on the campus and in the streets
* and perhaps even defense of statues of historic White heroes
(The hardcore concepts are the propaganda, the populist appeals are the agitation in the equation of agitprop.)
A manifesto is also useful for dispelling the misinformation which the opposition spreads about nationalists.
Something else to consider is including practical items for people who are drawn in. Some examples:
* where to send monetary contributions
* how to get legal defense
* accessing (and creating!) alternative media
* boycotts of anti-White media and other institutions
* tactics for identitarian style guerrilla theater actions
* fronts for students, workers, cops, artists anyone else with a specialized interest
Anyway, these are ideas…
Proofreader says:
I think it would be good to have a White nationalist equivalent of Warfighting. This doctrinal publication of the US Marine Corps, which reflects some of the ideas of John Boyd and William S. Lind, can be readily found on the internet.
The Left has had all sorts of tactical and organizational manuals. The Alt Right needs the same. It could include sections on information warfare, online networking, street theater, legal defense, and etcetera.
I've noticed that one webpage listing the doctrinal publications of the US Marine Corps distinguishes between "capstone publications" and "keystone publications," stating that "Marine Corps Doctrinal Publications (MCDPs) are higher order doctrinal publications that contain the fundamental and enduring beliefs of warfighting (Capstone publications — MCDP 1, 1-1, 1-2, and 1-3 [i.e., Warfighting, Strategy, Campaigning, Tactics]) and the guiding doctrine for the conduct of major warfighting activities (Keystone publications — MCDP 1-0, 2, 3, 4, 5, and 6 [i.e., Marine Corps Operations, Intelligence, Expeditionary Operations, Logistics, Planning, Command and Control])." I think a similar distinction could be applied in the present context. We need publications on matters that concern our movement as a whole (e.g., doctrine, organization, strategy), publications on particular disciplines and functions (e.g., producing media, intelligence gathering and analysis), and publications on miscellaneous tasks, techniques, and problems (e.g., legal issues, security).
I think that Warfighting is a model for a "capstone publication." Although it could be better edited and formatted — I recall that it has a few spelling errors and the references aren't properly formatted — these defects are trivial. The content and style of the work is superb. It's a model of lucidity, profundity, and brevity.
We need to institute some means of education. Publications on their own are largely inert. We need to translate theory into doctrine, and doctrine into culture — a political culture befitting "a fighting collectivity of people" (Carl Schmitt). We need to properly understand the overall work of our movement, the particular work we perform, and how our particular work relates to the overall work of our movement and the particular work of our co-workers.
Colin Wilson's dislike of Aleister Crowley is perfectly understandable. Although I don't think that Crowley was "the wickedest man in the world" — there's too much competition! — I'm inclined to think that this priapic pervert should have had his "magick wand" cut off.
On a more serious note, perhaps John Morgan should discuss Ernst Jünger and The Worker (now available in an English translation) in a future podcast.
There's one other anecdote concerning Colin Wilson with more controversial political ideas that this interview doesn't mention (not that it should have, I'm just pointing it out if someone's interested.) A predictably biased account of it is featured in Deborah Lipstadt's Denying the Holocaust and it deals with how Colin Wilson reviewed Richard Harwood's Did Six Million Really Die for the UK mainstream publication Books and Bookmen, how he found merits in the revisionist thesis and the backlash he endured.


Card : English Word Search - You Go Words!
Card is a 4 letter word, used as a noun or as a verb, a kindergarten word with Middle English origins, and has the letters acdr (acdr). Starts with c, ends with d, three consonants, one vowel and one syllable.
You can use card as a noun or as a verb in a sentence.
A 1 syllables noun and 4 letters with the letters a, c, d, and r, 3 consonants, 1 vowels and 1 syllables with the middle letters ar. Card starts with and ends in a consonant with the starting letters c, ca, car, and the ending characters are d, rd, ard, ..
One of a set of small pieces of stiff paper marked in various ways and used for playing games or for telling fortunes; "he collected cards and traded them with the other boys"
Card is set as a kindergarten word that starts with c, ends with d, 1 syllables, 1 vowels and 4 letters.
Is card a scrabble word? A 7 point word in scrabble. Check the word games tab below for probability, odds and more.
Card in Pig Latin is said as "ardcay or ardcway".
"he collected cards and traded them with the other boys"
"he had to show his card to get in"
"the managers presented their cards to the umpire at home plate"
"the menu was in French"
"you have to turn in your card to get a handicap"
"they sent us a card from Miami"
"I was carded when I tried to buy a beer!"
Synonyms (Cognitive Synonyms) For "Card"
There are 252 synonyms available. These are cognitive relationship words which is to say they have a similar meaning, mean the same thing, or have close definition and relationship to card.
"the arbor provided a shady resting place in the park"
"wearing a tie was regarded as a badge of respectability"
There are 1 anagrams from card.
"when it began to rain he covered his head with a newspaper"
Names With The Word "Card"
45 names are spelled with card.
The word games Words With Friends, 4pics1Word, Word Chums, and Jumble which is by far one of the most successful of the word games. Jumble was created in 1954 - below, you will find the most unscrambled letters for each descramble word game that others have solved or decoded to make the word card.
Is card a scrabble word or can you use card in Words With Friends? The probability of getting this word in scrabble is 1 out of every 9077 games and in Words With Friends it's 1 out of every 8515 games. This 4 letter 7 point scrabble word can be rearranged 24 ways. What other words can be made with the letters a, c, d, and r? There's 3 with 6 letters or less with the letters a, c, d, and r. Here is a list of 3 to try to get you more points.
Found In These Quantum Lists!
Words with Middle English roots.
Card was last updated on February 09, 2019.


12 mos. & up. A basket full of babies, a basket full of fun! This set of six multicultural babies features removable sack dresses, adorable faces and soft bodies for hugging. Comes in a plush basket for carrying around or as a fill and spill activity. Stimulate senses with plush fabrics and fine motor skills by dressing babies. Each doll measures 10" tall. Promote cognitive and fine motor skills with these diverse dolls that have attached caps and removable sack dresses.


Corona Del Mar (Perfect Meal Today)3/14/17/–Experience artistic fresh floral, living displays and new spring home décor collections. Enjoy tastings of new spring artisan cocktails and savory bites by Farmhouse Owner and Executive Chef, Rich Mead. Be inspired by our beautiful environments that celebrate nature, habitats and sustainable living, while bringing beauty into your own home and garden.


text:
Dušníky nad Vltavou jsou vesnička ležící ve středních Čechách, v oblasti dolního Povltaví (severně od Prahy až k soutoku s Labem u Mělníka). Od roku 1960 tvoří součást obce Všestudy (okres Mělník). Nachází se na pravobřežních náplavách v ohybu řeky Vltavy zhruba 8 km severoseverovýchodně od Kralup nad Vltavou, 5 km od Veltrus, s výhledem na horu Říp. Administrativně spadá pod obec Všestudy, poštovně jsou Dušníky přiřazeny k obci Vojkovice.

Katastr o rozloze 2,6 km² lemuje na jihu dálnice D8. Vltavský břeh okolo Dušník chrání protipovodňová hráz po celé délce. Katastrální území Dušník tvoří pole, louky, chmelnice, zahrady, drobné vodní plochy, zbytky lužního lesa, obytné a zemědělské stavby.

Název vsi
Dušníky – původně také uváděny Daleké Dušníky nebo Hořejší Dušníky – dostaly plný úřední název Dušníky nad Vltavou až v roce 1910. Daleké byly nazývány patrně podle vzdálenosti od centra Kouřimského kraje, Hořejší podle umístění v samém severním cípu kouřimské oblasti. Kromě toho byly vždy Dušníky stranou všech hlavních cest (na rozdíl od Dušník u Obříství nebo od Dušník u Roudnice nad Labem).

Samotné pojmenování pochází od obecného jména dušník – dušník býval člověkem, který připadal některému kostelu, původně se zpravidla o kostel staral nebo se nějak podílel na jeho výživě. Dá se tedy předpokládat, že první obyvatelé (nebo jejich předkové) takovými dušníky byli.

Přehled sídel s komponentem Dušníky v názvu
V České republice se vyskytuje pět sídel nebo jejich částí obsahujících "Dušníky" v názvu, pět z toho ve středních Čechách:
 Dušníky – okres Mělník, součást obce Obříství, asi 12 km východně od Dušník nad Vltavou
 Dušníky u Roudnice nad Labem (v okresu Litoměřice)
 Trhové Dušníky na Příbramsku
 Daleké Dušníky na Příbramsku
 Dušníky – součást obce Rudná v okrese Praha-západ

Z Polska známe doklad podstatně většího sídla Duszniki-Zdrój. O tomto kladském Dušníku (německy Bad Reinerz), česky nikoliv Dušníkách, se lze dočíst v lingvistické literatuře.

Přírodní podmínky

Geomorfologie
Katastrální území Dušníky se nachází na území České vysočiny, České tabule, v podsoustavě Polabská tabule (Středolabská tabule), v Mělnické kotlině. Území je typickou příbřežní rovinou rozkládající se podél toku Vltavy na náplavách.

Území patří k útvarné skupině čtvrtohor, útvarům holocénu (aluviu) a pleistocénu (diluviu). Úrodná hlinitopísčitá půda je zde dlouhodobě intenzivně využívána pro pěstování obilí, zeleniny a chmele.

Obec se rozkládá na pravém břehu Vltavy, asi 300 m od říčního koryta na mírné vyvýšenině, v průměrné nadmořské výšce 167 m n. m.

Klimatologie
Dolní Povltaví a Podřipsko, kam Dušníky klimaticky náleží, patří k nejteplejším oblastem ČR. Leží tedy v klimatické oblasti teplé, sušší, s mírnou zimou. Zdejší průměrná roční teplota (údaje platné pro Veltrusy) je 8,5–9,5 °C, průměrná červencová teplota činí 18–19 °C, průměrné roční srážky jsou spíše nízké: 90–100 mm.

Ze severozápadu je území vesnice před větry chráněno skalnatým ostrohem (skála lidově zvaná Svině), který pokračuje na severu jako zvýšená terasa na katastrálním území Nová Ves a Mlčechvosty.

Hydrologie
Celé území patří do povodí řeky Vltavy. Ochranná protipovodňová hráz, opravovaná v roce 2002, sleduje tok Vltavy v celé délce, od břehu ji odděluje pás luk a lužních hájků. V katastrálním území se nachází několik drobných vodních ploch, tzv. vltavských tůní či rybníčků, které v souvislosti s povodněmi a stavbami (dálnice) vznikají a zanikají či mění svůj tvar a rozsah: patří k nim Rožmberák nebo Černá (Bezedná) tůň a tři menší rybníčky.

Pedologie
Náplavy aluviální Vltavy jsou charakteristické v údolí Vltavy i v inundaci světlehnědými písčitými hlínami, jednak světlehnědým hlinitým pískem. Jsou to půdy lehké, snadno obdělavatelné, polopropustné nebo s propustnou spodinou hlín dřívějších. Diluviální náplavy jsou zastoupeny hlínou rázu spraše, hlinitopísčité, u hlín s pískem na spodině s hrubším pískem a oblázky.

Půda je po staletí intenzivně obdělávána (daří se zelenině, obilí, chmelu) a ve 20. století probíhá ve všech sousedních katastrech více či méně intenzivní těžba písku.

Fytogeografie a geobotanika
Oblast se nachází v českém termofytiku (oblast teplomilné květeny), 9. fytogeografickém obvodu (Dolní Povltaví).[2] Pro tuto oblast jsou typické časté akátiny, zbytky teplomilných doubrav, dubohabřiny, stepi s úzkolistými travami.[3] Ve stromových porostech se místy vyskytují v předjaří rostliny jarního aspektu lesa (křivatec žlutý, sasanky aj.).

Ve zbytcích lužních lesíků podél řeky dominují porosty javorů, vazů a akátů. Dominuje orná půda, kde se pěstují především obiloviny (pšenice, žito) a chmel, hořčice a řepka olejka.

Přírodní památky
Na prohlášení přírodní památkou byl navržen statný dub letní v jižní části návsi. Podle dušnické kroniky byl v roce 1960 asi 150 let starý.

Historie

Nejstarší historie
Kronika obce uvádí jako nejstarší archeologický nález kostru skrčence (únětická kultura), objevený jedním ze sousedů v 90. letech 19. století za vsí, v místě zvaném Na rukavici (pozemek u čp. 27). Ve vesnici a na polích v okolí (v zahradě čp. 12, na poli Na špalkách) byly také v letech 1853 a 1898 nalezeny pozůstatky hrobů kultury popelnicových polí. Na protějším břehu Vltavy v místě dnešního železničního tunelu byly odhaleny nálezy z doby bronzové a raného středověku. Časté pravěké osídlení lze v obci předpokládat – mnohé nálezy jsou potvrzeny z obcí v nejbližším okolí včetně Všestud a Vepřku, Dušníky samostatně zpracovány nejsou.

Středověk
Oblast v ohybu Vltavy pod soutokem s Labem bývá historiky nazývána jako Meziříčí (mezi Labem a Vltavou) s nejvyšším bodem – Dřínovským kopcem. Na něm anebo poblíž na vrchu zvaném Kamenná hora (247 m n. m.) stával meziříčský hrad, resp. hradiště (zbytky ohradní zdi lze najít v porostu Dřínovského chlumu, archeologické nálezy se vyskytly i na Kamenné hoře). Dřínovský kopec je od Dušník vzdálen asi 7 km.

V knížecí době patřily Dušníky do knížectví Zlického, od 12. století do druhé půle 18. století poté do Kouřimského kraje.

Okrouhlý, ne zcela pravidelný tvar naznačuje prastarost obce, která byla v těchto místech založena v raném středověku. Okrouhlá náves byla obklopena průčelími domů ze všech stran, za domy následovaly zahrady a hospodářská stavení.

Struktura obce byla dvojdílná – menší díl, manský dvůr připadal Koruně české (královský majetek), větší díl pak pražskému proboštství (církevní majetek), odtud pochází také nazvání Dušník.

První dochovaná zmínka o Dušníkách pochází z roku 1228. Tehdy ves připadla klášteru sv. Jiří na Hradčanech.

Vepřecký farář A. Kolář uvádí, že roku 1420 král Zikmund zapsal Dušníky Štěpánu z Mlazovic "na čas". Faktem je, že Dušníky byly na seznamu 35 vsí darovaných Starému Městu Pražskému králem Zikmundem. Ještě dvakrát jim byl tento majetek potvrzen (králem Jiřím 1459 a králem Vladislavem 1472). Tak Dušníky stihl běžný osud církevních majetků, které byly v době husitských válek a po nich zabaveny a převedeny do cizího vlastnictví (většinou jako odměna za vojenské zásluhy). Roku 1490 se kapitula hlavního kostela hradu pražského ucházela o vrácení vesnic Dušník a Všestud, které drželi Mareš a Oldřich Mlíčko, "nemajíce prý žádného práva".

Po Bílé hoře

Od vzbouřených stavů ves koupilo roku 1620 Nové Město Pražské za 10 000 kop míšeňských, ovšem po bitvě na Bílé hoře ji muselo (roku 1628) podobně jako sousední Všestudy a Vepřek bez náhrady vrátit proboštství u svatého Víta.

Podle Berní ruly z roku 1654 čítaly Dušníky čtyři statky a jednu chalupu, přitom dva ze statků byly osazeny novým majitelem, což byl v době pobělohorské běžný jev. Až do 20. století si ves zachovala půdorys tvořený areály 4 (později 5) statků s hlavní budovou, hospodářskými staveními a doplněnými sušárnami chmele. Pozoruhodně zachovalá dvorcovitá struktura obce byla patrná ještě v 60. letech 20. století.

V roce 1680 při morové epidemii zemřelo v Dušníkách od června do prosince 30 obyvatel.

18. století

Z osmnáctého století se dochovalo několik stížností sedláků a chalupníků na útisk ze strany vrchnosti. Robotní zatížení bylo značné, docházelo k případům "neposlušnosti" hlavně období válek (a verbování), moru, povodní či jiných katastrof. Dochovány jsou i seznamy sousedů ledabylých ve víře (katolické). Ještě koncem století zemřelo několik vesničanů na mor. Dušničtí také jednali s panstvem o právo užívat ostrov, který se utvořil na Vltavě mezi Dušníky a Mlčechvosty (ucházeli se o něj podobně také Ouholičtí s tím, že vznikl de facto z trosek jejich vesnice, které odplavila povodeň) či o právo pálit kořalku. V roce 1770 vznikly plány na stavbu protipovodňové hráze.

Od roku 1774 patřily Dušníky do panství Jeviněves-Veltrusy, které spravovala rodina Chotkových. Dochovala se smlouva o nákupu vsi Dušníky Rudolfem hrabětem Chotkem za cenu 1000 zlatých.

V září roku 1780 se zodpovídal (chalupník ) Matěj Hlaváček zvaný Celichar a (sedlák) František Martinovský z Dušník spolu s Václavem Hlaváčkem (Celicharem) z Kozomína synem Matěje, že u nich byly nalezeny kacířské knihy F. Kegelia, Lutherův Nový zákon a Komenského Praxis. Před soudem se chovali hrdě. Václav Hlaváček prohlásil: "Já věřím jen v to, co v zákoně božím je psáno a nic víc." Pak řekl, že si knihy opět zakoupí, ačkoliv ví, že jsou kacířské, a že pro ně upadá do klatby. Všichni tři byli uvězněni v Rakovníku až do prohlášení tolerančního patentu.

V roce 1782 je v Dušníkách doloženo 13 domů, v nich 15 rodin, dohromady 89 obyvatel. O tři roky později se krajem, tedy i Dušníky prohnala ničivá povodeň, která protrhla hráz u Všestud.

19. století

Počátek 19. století poznamenaly napoleonské války, drahota a povinnost přípřeže (koní) dopadla pochopitelně i na Dušnické. Roku 1816 bylo za Veltrusy regulováno koryto Vltavy. Okolo roku 1820 vznikla i alej vedoucí z veltruského parku podél vody až do Dušník a pavilon na konci cesty (u dnešního vraňanského jezu). Od roku 1823 se dušnické děti učily v nové vepřecké škole, která nahradila dosluhující stavbu předchozí a kam se dopravovaly poříčním přívozem. Počátkem 30. let řádila cholera, která si vyžádala, podle kroniky obce, tři oběti. V roce 1841 postihly celé okolí záplavy – ledové kry se daly do pohybu a zaplavily pole. V následujícím roce zase trápila hospodáře sucha – děti přes vltavské koryto pohodlně přecházely suchou nohou do školy na Vepřku – a roku 1845 opět povodně. Ve čtyřicátých letech se započalo s vyměřováním a stavbou železnice na protějším břehu řeky (Vepřek, dráha Praha – Děčín).

Novým správním rozdělením Čech v roce 1850 byl zřízen soudní okres velvarský se 40 katastrálními obcemi, mezi nimiž byla i obec Dušníky, který spolu se soudním okresem slánským a libochovickým patřil k hejtmanství slánskému, okresnímu trestnímu soudu Mělník, zemskému soudu a krajské vládě v Praze. Dušnickým statkářům a domkářům byla uznána práva a obec bezplatně dala k užívání domek přívozníkovi s tím, že bude zajišťovat převoznické služby obyvatelům.

Postupně se ujímaly se intenzivnější způsoby zemědělského hospodaření.

Roku 1860 si Antonín Doubravský zřídil hospodu a krám v čp. 15.

Prusko-rakouská válka roku 1866 nepoznamenala Dušníky drancováním. Třebaže zde byli pruští vojáci ubytováni, chovali se "přátelsky", zvláště k dětem.

V 70. letech 19. století proběhlo krajem několik povodní, které vyvrcholily tou největší v létě roku 1890. Teprve po ní došlo k větším opravám a dostavbám hráze, o které Dušničtí žádali už v roce 1846.

Na slavné Jubilejní výstavě v Praze roku 1891 vystavovali dušničtí statkáři chmel, žito a ovoce. Při příležitosti výstavy předváděl svůj nový horkovzdušný balon v Čechách Francouz Louis Godard. Při jednom z předváděcích letů nouzově přistál s českým doprovodem náhodou u Dušník: získal tak nadlouho vysoké povědomí o kulturnosti českého národa, neboť byl ihned po přistání francouzsky uvítán hospodářem – malířem Pokorným – a bohatě jím pohoštěn.

V té době patřily administrativně k Dušníkům také osady Jedibaby (Dědibaby) a Křivousy. Ve starostování se střídali jednotliví dušničtí statkáři i chalupníci. To platilo až do úředního rozloučení obcí Dušníky a Křivousy (s osadou Jedibaby) v roce 1923.

V tomto století se pozměnil částečně půdorys obce: statkáři započali s výstavbou výměnků a domků pro zaměstnance za čp. 1 – za stodolami statku Vojtěchovských a Pokorných tak přibylo 5 domků v řadě. Díky této nové ulici tvoří dnes silnice vedoucí Dušníky okruh, který se v místě statku čp. 10 vrací na okresní silnici.

20. století
Roku 1906 byla vystavěna silnice Dušníky – Křivousy. Roku 1908 byla zakoupena hasičská stříkačka a založen hasičský sbor.

Za 1. světové války konalo vojenskou službu 19 Dušnických, dva z nich padli, další dva konali službu v československých legiích a jeden další se po válce vrátil z ruského zajetí.

V roce 1923 zaznamenala obec vrchol v počtu obyvatel: 181 mužů a žen v celkem 45 bytových jednotkách.

V průběhu dvacátých let obecní rada projednávala nejčastěji možnost stavby jednotřídní školy (chtěla spolupracovat také s obcí Všestudy na vybudování školy ve Všestudech při hrazení 1/3 nákladů), elektrifikaci, pronájmy pozemků a kácení a vysazování stromů.

V letech třicátých řešila obec rozličné hospodářské záležitosti, žádosti o příspěvky nemajetným, potíže s obsazením přívoznického místa a znovu otázky školní docházky. Vznikla malá obecní úřadovna v přístavku při čp. 11.

Druhá světová válka

V roce 1939 byly německou armádou za velkého úsilí rozstříleny obranné betonové pevnůstky (řopíky) rozmístěné na vltavské hrázi (také) kolem Dušník, které tvořily součást opevnění tzv. Pražské čáry. Opevnění tedy nikdy nebylo využito ke svému účelu.

V roce 1940 při větší vodě byla zatopena některá pole kolem vsi a částečně i silnice do Všestud. K. 1. lednu 1940 žilo v Dušníkách 163 osob.

Z židovských občanů obce odešla do Terezína dne 23. února 1942 podle údajů z kroniky Sára Ackermannová, vdova, narozená 9. 4. 1904 a bydlící v Dušníkách od 1. 11. 1938. V seznamu obětí holocaustu figuruje pod jménem Charlotta Ackermannová, uvádí se jiné datum narození: 9. 4. 1909. Opravdu odešla 26. února s transportem do Terezína a 1. února 1943 byla odvezena do Osvětimi, kde zahynula.

Někteří muži, narození okolo roku 1920, odešli na nucené práce do Říše, někteří zůstali jako "nepostradatelní" v hospodářství, jiní byli nasazeni na práci do chemických továren v nedalekých Kralupech nad Vltavou. Počátkem roku 1945 byli v Dušníkách ubytování ruští zajatci spolu s německým doprovodem na útěku zpět do Říše, několika se tu podařilo uprchnout. Polní práce rušily časté nálety spojeneckých letounů (průmyslové Kralupy, důležitá železniční trať). V květnu 1945 vytvořili Dušničtí hlídky a hlídkovali dnem i nocí. Josef Machuta byl zraněn na cestě do Prahy (kam se ubíral na pomoc povstalé Praze) a po převozu do roudnické nemocnice zemřel. 9. května zajala dušnická hlídka skupinu 14 Němců včetně dvou žen. 17. května už tábořila v Dušníkách a poblíž sovětská armáda.

Po druhé světové válce
Po ukončení války se 57 dušnických občanů rozhodlo odstěhovat do pohraničí, do domů přidělených po vysídlených Němcích.

Polní práce v Dušníkách, které na jaře dlouho stály, bylo možné toho roku částečně zvládnout za pomoci přidělených německých občanů, kteří byli později odsunuti.

Do počátku 50. let byli všichni majitelé statků donuceni odejít a předat veškeré svoje majetky státu (Československé státní statky), taktéž hostinec a obchod byly převedeny na podnik Jednota. Původní obyvatelé – sedláci – byli ustavičným nátlakem donuceni k vystěhování a k "povinnému pachtu". Obec byla dosídlována občany většinou ze Slovenska. Z bývalých statkářů zůstala nejdéle Berta Pokorná, jíž byla vykázána jediná místnost v domě, který po staletí patřil její rodině. V Dušníkách zůstala tato "slečna Malířová" do své smrti v roce 1967.

Dopravní spojení ještě částečně zajišťoval přívoz, postupně se dařilo zavádět autobusové spoje a od roku 1957 přívoz fungoval spíše nepravidelně, dokud nezanikl zcela v letech šedesátých.

Mezi nově (dočasně) dosídlenými občany se vymyká Jaroslav Libenský, pověřený mj. sepisováním obecní kroniky, kterého se zodpovědně ujal, a především Alois Šiška, bývalý letec RAF, který se v Dušníkách živil opravami elektrických spotřebičů.

V roce 1957 byla dostavěna nová sušárna chmele a další provozy (česačky) v blízkosti vesnice. Od téhož roku končí přiškolení dušnických dětí ke škole na Vepřku a začínají dojíždět do Veltrus.

V Dušníkách za vilkou čp. 27 byly vystavěny jednoduché jednopodlažní dřevěné budovy jako ubytovny pro studenty zemědělské školy a chmelové brigádníky. Některé ze staveb byly strženy po povodni roku 2002.

Od roku 1960 se Dušníky stávají součástí obce Všestudy, jíž jsou doposud. Počet obyvatel postupně klesá až do konce tisíciletí, kdy začíná znovu mírně stoupat. Restaurace byla počátkem 70. let v provozu pouze v době chmelových brigád, roku 1975 zaniká zcela. Zaniklý obchod částečně suploval provoz pojízdné prodejny potravin.

V osmdesátých letech docházelo k úbytku obyvatel i v souvislosti s pokročilým chátráním zanedbaných statků. Byl zbořen statek Vojtěchovských a Herbstů (ten až v roce 1988).

Po roce 1989 zůstal provozuschopný jediný statek ve vsi (čp.10), zemědělskou činnost po zprivatizování provozuje i v 21. století.

Na kraji katastru v letech 1993–1996 vyrostl nový úsek dálnice D8 (úsek Úžice – Nová Ves), který napomohl dopravní dostupnosti Prahy a zároveň navždy poznamenal životní prostředí nejen ve Všestudech a Dušníkách, ale v celém širším okolí.

21. století

V roce 2000 byl v Dušníkách zaveden zemní plyn.

V roce 2002 zasáhla Dušníky povodeň, všechny zahrady a domy (s jednou výjimkou) byly zatopeny. Statek čp. 4, resp. budovy, které z něj zbývaly, byl následně zbořen, podobně i další, vesměs hospodářské stavby ve vesnici (stodoly, sušárny chmele), postavené z nepálených cihel.

V letech 2008 - 2018 byly vystavěny v Dušníkách na místě zbořených statků tři nové domy.

Při další z povodní, roku 2013, byly zatopeny sklepy a přízemí tří domů v zadní části obce. Obec byla evakuována, evakuaci odmítli pouze obyvatelé čp. 12.

Od roku 2002 dochází k výsadbě a průběžné obnově aleje podél silnice na Všestudy. V roce 2013 (po povodni) byla vybudována nová silnice spojující Dušníky a Dědibaby.

V roce 2017 byla ve statku čp. 10 otevřena restaurace a penzion. V roce 2018 byly Dušníky připojeny k místnímu rozhlasu Všestudy.

Obyvatelstvo

Struktura obyvatelstva Dušník nad Vltavou se v průběhu staletí až do poloviny 20. století příliš radikálně neměnila. Obyvatelstvo tvořily rodiny sedláků ze čtyř (později pěti) a jejich čeleď, později, s volnějším pohybem obyvatel, přibývali sezonní zemědělští dělníci a dělnice. Větší otřes znamenalo vyhnání nekatolíků po roce 1620, tehdy byli majitelé dvou statků nově dosazeni. Úbytek obyvatelstva také způsobila morová epidemie koncem 17. století (v roce 1680 od června do prosince zemřelo 30 osob).
Podle dochovaných pramenů bylo žili v Dušníkách nad Vltavou až do konce 19. století vždy katolíci i nekatolíci, v první polovině 20. století převládali katolíci a přibývalo občanů bez vyznání. V období 1. republiky zde žila minimálně jedna osoba německé národnosti, za protektorátu jeden Ukrajinec a do roku 1942 jedna osoba "židovského původu" (více židovských obyvatel bychom našli v sousedních Veltrusích a zejména v obci Vojkovice, kde donedávna stála ještě synagoga jako pozůstatek tamní židovské obce). Nejvyšší počet obyvatel v Dušníkách zaznamenala statistika v roce 1923 – celých 181 obyvatel (toho roku se zde např. narodilo 10 dětí).

V Dušníkách tehdy fungovaly 3 hospody, obchod byl vždy jeden či dva. Vesnice měla váhu, kde se vážily náklady před naložením na obchodní lodě.

Druhá světová válka a poté převzetí moci komunistickou stranou se staly pro obyvatelstvo osudnými. Ihned po konci války odešlo několik rodin, celkem 57 občanů do pohraničí, kde se doufali uchytit v domech po vysídlených Němcích. Úbytek pracovních sil v zemědělství byl okamžitě znatelný.

Do počátku 50. let trvalo nucené vystěhovávání všech dušnických statkářů a jejich rodin.

Do Dušník byla dosídlena řada občanů zejména z oblastí Slovenska, někteří zde zůstali delší dobu (2 rodiny), pro ostatní byla vesnice pouze přestupní stanicí.

Počet obyvatel vytrvale klesal – v roce 1950 se uvádí 112 obyvatel, o deset let později, kdy byly Dušníky přičleněny ke Všestudům, stále ještě přes stovku, avšak v roce 1970 pouhých 79. Od 90. let 20. století se počet fakticky trvale usedlých drží okolo 20–30.

Z 31 obývaných domů v roce 1950 klesl počet obývaných domů na dnešních 13. Počet starousedlých rodin (za starousedlou rodinu považujeme rodinu, která zde žila před rokem 1945) je 3. Nově příchozí obyvatelé vybudovali tři nové rodinné domy v období 2010–2018.

Osobnosti a rodáci

Václav Pokorný (1851–1940) – malíř; pocházel ze statkářské rodiny Pokorných, která hospodařila v Dušníkách po staletí, nejprve v čp. 10, později ještě v domě čp. 12, kde se narodil právě druhorozený Václav. Navštěvoval školy v Litoměřicích, reálku v Praze, vstoupil na pražskou malířskou akademii, ale r. 1871 odešel studovat spolu s např. Václavem Brožíkem na Akademii výtvarných umění do Mnichova. Studia zakončil velkou cestou přes Halič a Bukovinu do Rumunska a Bulharska. Od roku 1878 maloval už v Dušníkách a současně pomáhal otci s hospodařením.

Podnikl ještě cestu do Egypta, oženil se a znovu vycestoval, tentokrát do Itálie. Ohlas pražské výstavy, kterou uspořádal po návratu, ho však velmi roztrpčil a na dvě desetiletí přestal zcela malovat. Živil se tedy hospodařením, které vyžadovalo značných sil (povodně, škůdci chmele) a způsobem přivýdělku bylo i pronajímání pokojů na letní byty. V roce 1912 se po těžké chřipce zotavoval na Adrii a tehdy se vrátil k malířské paletě. Věnoval se poté námětům z Dušník, Veltrus, Podřipska, vycestoval i na Slovácko a na Slovensko. Uskutečnil ještě dvě výstavy: 1926 v pražském Mánesu, a především v roce 1936 ve Feiglově galerii. Ve svém domě pokryl celou stěnu rozměrné haly vyobrazením Setkání všech českých panovníků.

Jaroslav Herbst  (1878–1971) – malíř a řezbář; narodil se na statku čp. 5 (U Herbstů, u Barborů), který později převzal po otci do spravování jeho bratr František. Vystudoval strojní inženýrství, ale asi od roku 1912 se zaměřil na malířství a sochařství, kterým propadl na celý život. Ve dvoře statku si vybudoval ateliér, přístupný po vnějším dřevěném schodišti, svými malbami však vyzdobil i vnitřní fasádu domu a v domě samotném vymaloval několik lunet s historickými výjevy. Kromě toho je autorem mnoha krajin z okolí Dušník i zátiší či květinových váz… Po roce 1948 musel stejně jako celá jeho rodina odejít, v Praze poté bydlel i pracoval v Celetné ulici, v budově Divadelního ústavu.

Alois Šiška (1914–2003) – pilot RAF; s manželkou Vlastou a dcerou v Dušníkách strávil několik let "ve vyhnanství" (1950–1958) ve vilce čp. 27, poté co mu byl zakázán v rámci represí bývalých letců RAF pobyt v Praze, zprvu pod "nenápadným" dohledem státní bezpečnosti, která ho údajně podezírala z provozování radiového spojení se Západem. V Dušníkách se Alois Šiška živil opravami elektrospotřebičů.

Renée Shaki, rozená Herbstová – učitelka němčiny a spoluautorka známé Němčiny pro jazykové školy 3 (spolu s Věrou Hoepnerovou), spoluautorka konverzace v perštině (spolu s Mansourem Shaki). Narodila se a do 50. let žila v Dušníkách nad Vltavou, později rodina přesídlila do Prahy. Renée měla kvůli svému původu několik let odepřena studia na VŠ, nakonec byla na vysokou školu přijata a po absolvování působila celý život jako němčinářka.

Lazar Pavlyšyn (1898–1995) – agronom; rodák z Ukrajiny, za 1. republiky a za války hospodářský adjunkt na statku u Herbstů. Do Československa se dostal jako student zemědělské školy a u Herbstů se snažil obstarat si dočasně živobytí, než se uklidní poměry na Ukrajině, kde byla jeho rodina perzekvována a zbavena majetku. Uklidnění se však nedočkal. V Dušníkách se oženil. Na sklonku života (70. a 80. léta) sepsal své paměti, které jsou zajímavým dokladem života zemědělského pracovníka na vesnici ve druhé půli 30. let 20. století.

Jaroslav Libenský (1892–1969) – stavební inženýr (projektoval např. některé vodní stavby v Československu i zahraničí), rodák z Prahy, po roce 1948 zbavený majetku a odsunutý s manželkou do Dušník nad Vltavou. Pracoval např. jako dozor na poli a na starost dostal sepsání obecní kroniky, čehož se ujal velice zodpovědně. V téže době vypracoval rešerše o dušnických pomístních jménech pro budoucí Slovník pomístních jmen, vydaný o mnoho desetiletí později ÚJČ AV ČR. Ve druhé půlce 60. let 20. století se manželé Libenských mohli vrátit do hlavního města a bydleli u jednoho ze svých synů.

Pamětihodnosti a významné stavby
Statek čp. 10 – jedno z nejstarších stavení obce, podle vročení v kamenné podezdívce budovy z roku 1738 spolu se jménem majitele Matěje Pokorného, ve skutečnosti zde stával jistě statek mnohem dříve. Ze stavby roku 1738 se však do dnešních dnů mnoho nedochovalo – ovšem kromě portálu s nápisem. Jižní část statku je kamenná, patro částečně z vepřovic. Současná fasáda severní, dříve obytné, nyní kancelářské budovy zachovává prvky neohistorických slohů konce 19. století. V posledních letech byly budovy i jejich ornamentální prvky (římsy, štuky s rostlinnými dekory) obnoveny. Některé části hospodářských budov byly v posledních letech strženy a znovu vystavěny, statek si ale uchoval prastaré dvorcové rozložení staveb. Dvůr se studnou získal v 21. století parkovou úpravu s trávníkem a jezírkem poblíž studny.

Statek čp. 12 – původně manský dvůr České koruny. Podle berní ruly z roku 1654 tvořil jeden ze dvou dílů vsi Dušníky. Vystřídaly se zde rody Sukoradských, Kyzlíků, Duchoslavů a Pokorných. Malíř Václav Pokorný dal dům upravit a zřídil z hospodářského dvora okrasnou zahradu. Vnitřek domu vyzdobil freskami, a to v přízemí haly zátiším s pávem a ovocem, v poschodí haly několikametrovou nástěnnou, dnes již zašlou malbou, jakousi apoteózou významných českých králů. K domu přiléhá patrový obdélníkový špýchar z pískovcových kamenů, podsklepený.

Vilka čp. 27 – vystavěl František Strnad, zeť vojkovického podnikatele (majitele konzervárny) Karla Schustera, na zahradě zvané Na rukavici (do té doby patřila ke statku čp. 10). Konstruktivistická vilka s pultovou střechou a francouzskými dveřmi v přízemí byla doplněna okrasnou zahradou a bazénem.

Drobná zvonička na návsi tvoří její dominantu. Vznikla pravděpodobně okolo poloviny 19. století. Má půdorys čtverce se zaoblenými rohy. Střechu završuje oblouk na pilířcích, krytý stříškou, který chránil kovový zvonek. Stavba je završena kovovým křížkem. Původní železný litý zvonek s reliéfem sv. Václava nesl nápis "Sct. Wentzl". Není známo, odkud sem byl přenesen. Za 1. republiky byly stěny zvoničky vymalovány v pseudofolklorním duchu malířem Jaroslavem Herbstem, později byla fasáda udržována jen jednobarevným nátěrem.

Fragment brány do dvorcové usedlosti čp. 6

Zachovala se branka a slepá branka, stojící po stranách vjezdu do dvora. Oba otvory branek jsou završeny polokruhem. Nad každým byl v minulosti trojlistý štítek. Branky pocházejí pravděpodobně z přelomu 18. a 19. století.

Zaniklé usedlosti v Dušníkách

Čp. 5 – statek Barborů, Herbstů. Nacházel se v západní části návsi, v místě "U Dubu". Uzavřený dvorec byl tvořen několika obytnými a několika hospodářskými staveními a dvorem přibližně tvaru obdélníku. Největší obytné stavení bylo patrové, převážně z vepřovic. Bylo přístupné kamenným portálkem s páskem, do ostění byl vyhlouben rostlinný ornament s datem 1741. Ze 20. let 20. století pocházela dřevěná pavláčka na vyřezávaných sloupech. Interiér domu byl bohatě dekorován freskami J. Herbsta: výzdobě vévodilo téma obrazů z českých dějin a z venkovského života. Jedny z dveří nesly letopočet 1748. Na severní straně se připojuje ke stavení dvoupodlažní sýpka s pseudorenesanční atikou (Jaroslav Herbst), za ní následovaly chlévy. Protější stranu nádvoří zaujímaly chlévy, garáž, malý byt hospodářského adjunkta pod dubem.

Brána domu byla pozdně klasicistní, z doby kolem poloviny 19. století, stodola nesla vročení 1887. Při vstupu do stavení stála studna, pseudofolklorně upravená. Dům byl zbořen v roce 1988.

Čp. 13 – statek Martinovských, později Syrových-Vojtěchovských. Rozsáhlý areál statku se nacházel v severní části návsi, tvořil ho velký počet hospodářských budov (z nichž dodnes stojí pouze velká stodola vybudovaná v roce 1927), podlouhlá obytná budova (dnes zbořena) a výminek (rovněž dochovaný).

Hlavní budova, patrové stavení, měla třídílnou dispozici s podsklepenou komorou. Fasáda byla zdobena kvádrováním v omítce na nárožích a přízemí od patra bylo v omítce oddělnou jednoduchým pásem. Na obytnou budovu navazovaly rozměrné chlévy, většinou zaklenuté českou plackou.  Při bývalém vstupu do statku je patrný sloup, který nesl vstupní bránu a branku do dvora.

Čp. 4 – statek Mikulejských. Stavba v SZ části návsi, která byla připomínána již v roce 1726 jako majetek rodiny Kyzlíkových. Nejmenší z dušnických gruntů. Zanikl stržením po povodni v roce 2002.

Čp. 8 – hanýšovská chalupa byla majetkem rodiny Hlaváčků Celicharů 140 let. Chalupa byla zbořena ve 2. polovině 20. století.

Povodně

Příčiny a přehled nejničivějších povodní
Povodně patřily a patří k životu v Dolním Povltaví po celá staletí. Způsobovalo je jarní tání – často doprovázené i nebezpečnými putujícími ledovými krami – ale i déletrvající období dešťů v jiných ročních obdobích. Od 16. století, odkud pocházejí dostupné zprávy o povodních na Mělnicku, se několikrát při větších povodních utvořilo v deltě mezi Vltavou a Labem obrovské jezero, které uvěznilo obyvatele vesnic v nejvyšších bodech či patrech budov. Život na úrodných náplavách stál za to riziko, obyvatelé zůstávali a těžili při zacházení s vodou ze zkušeností předchozích generací. Sídla budovali na terénních vyvýšeninách, zachovávali mokřady, tarasy a remízky a v případě potřeby budovali a zpevňovali hráze pytli s pískem apod. Existovalo povědomí o nejvyšším místě vesnice a o tom, kam vyvést rodinu a dobytek v případě záplavy. Plující a zamrzající kry byly spontánně na Vltavě odsekávány, aby se zabránilo jejich zácpě a vylití vody z břehu při následném tání. Toto povědomí se vytratilo v průběhu dvacátého století, jak potvrdila povodeň roku 2002.

Největší škody napáchaly (od 18. století do roku 2018) v Dušníkách nad Vltavou povodně v letech 1784, 1845, 1890, 2002. Menší povodně byly ale poměrně častým jevem a nezřídka došlo k několika velkým vodám v rámci jednoho-dvou desetiletí (koncem 17. století, v 70. a 80. letech 18. století, okolo 1890 a poté 2002 a 2013), odtud pochází nazvání stoletých vod.

Podle Kroniky Dušník z roku 1960 postihly Dolní Povltaví povodně v letech: 1180, 1257, 1259, 1264, 1272, 1273, 1311, 1315, 1316, 1322, 1342, 1359, 1367, 1370, 1374, 1432, 1496, 1501, 1624, 1655, 1658, 1690, 1706, 1709, 1768, 1769, 1770, 1771, 1773, 1781, 1783, 1784, 1785, 1799, 1804, 1807, 1815, 1830, 1841, 1845, 1854, 1862, 1872, 1876, 1877, 1881, 1882, 1884, 1886, 1890, 1893, 1896, 1897, 1899, 1915, 1920, 1954.

Kronika obce Hostín zmiňuje ještě povodeň v roce 1772, po které následovala nouze a hlad, a povodeň roku 1900 (kolem 9. 4.). K větší povodni, kterou dušnický kronikář v přehledu opominul, patří i povodeň roku 1940, která v Dušníkách zaplavila cesty a pole i chmelnice, do vsi se však nedostala. Podle dostupných údajů se vůbec nejničivějšími povodněmi (pro Prahu a pravděpodobně i pro celé dolní Povltaví) jeví povodně z roku 1432 a 1784.

Ochrana proti povodním
Jakkoli to není při zběžném pohledu patrné, Dušníky leží na nevysokém ostrohu.  Při menších povodních voda sice překonala hráze a dostala se do polí, chmelnic a zahrad, ale neohrozila obydlí. V případě stoletých vod obyvatelé zpravidla nacházeli útočiště ve statku čp. 10, nejvýše položeném. Jako částečná ochrana před povodněmi sloužily snad i tarasy (v katastru je doloženo pomístní jméno Na tarase, Na Taradii), nasucho stavěné zídky střídané hliněnými náspy. Protipovodňová opatření zesilovala od 18. století. Od poloviny 18. století se věnovali stavbě dřevěných vzpěr břehů také majitelé panství Chotkové, vzpěry byly nazývány jako sruby (dokladem je snad pomístní jméno Na zdrubech) a kobyly.

V roce 1785 tak vznikl také plán regulace Vltavy na zdejším panství od Františka Hegra, který zahrnuje regulaci toku, prorážení poloostrovů i budování hrází. Po roce 1816 docházelo k dalším průkopům a regulacím na dolní Vltavě, v dolním Povltaví pod taktovkou navigačního ředitele Gerstnera. Další úpravy a opravu dušnické hráze si vyžádala povodeň z roku 1862 (práce proběhly o sedm let později) a pak také následující z roku 1890 (opravy v roce 1896).

Po vybudování tzv. Vltavské kaskády (1930–1959) se dařilo po desetiletí tok Vltavy regulovat, a tak další "stoletá" povodeň následovala po události 1890 se zpožděním, až v roce 2002. Přinesla však po moravských povodních z devadesátých let 20. století další "civilizační šok". V roce 2013, patrně i díky lepší připravenosti vodohospodářů, neměla povodeň tak ničivé následky a byla hodnocena jako voda dvacetiletá nebo padesátiletá. Přesto povodeň téměř zničila nový dálniční most vystavený nad silnicí spojující Všestudy s Dušníky, který byl postaven po povodni z roku 2002. Popovodňová opatření zahrnovala především opravy protržených hrází a čištění (prohlubování koryta), ke znovuzakládání mokřadů v dolním Povltaví nedochází, nedaří se ani stavba vyšší hráze u obce Zálezlice (patřila roku 2002 a 2013 k nejvíce postiženým), zejména kvůli vlastnickým sporům.

Proměny řečiště Vltavy v dolním Povltaví
Vltava měnila koryto i v posledních staletích. V letech 1667–1683 například změnila řeka řečiště od Zelčína k Doničkám, pobořila kostel v Doničkách a roku 1798 byly z něho již jen zříceniny, přitom ves zanikla zcela. Při povodních roku 1700 de facto zanikla část blízké vsi Ouholice. Nejvýznamnější změnou pro Dušníky byl zánik "pravého" vltavského ramene, které fungovalo v té době jako rameno hlavní, odbočovalo ve Veltrusích a vracelo se zčásti v oblasti Kubantova, vytvářeje ostrov. Rameno zčásti pokračovalo přes Vojkovice, patrně vedeno ostrohem zvaným Hebron. V 80. letech 18. století už muselo být původně hlavní rameno ve veltruském parku uměle napájeno vodou z řeky, aby si park uchoval kouzlo vodou protkané krajiny. Při pozdějších povodních se řeka vracela do starých řečišť a poškozovala stavby a hráze po svém původním toku, tedy i na dušnickém "Kubantově". Tůně v okolí vsi měnily tvar, vznikaly a zanikaly, některé z nich byly později zasypány. Například na louce při Vltavě od dušnického přívoznického domku výš proti proudu se nacházely až do roku 1904 tůňky. Při provádění kanalizace Vltavy byly zasypány výkopem materiálu z jezu u Vraňan.

Záznamy o povodních v Dušníkách

18. století
Ve starších historických záznamech se dochovaly zápisy o povodních v Dušníkách jen sporadicky.

V roce 1752 hlásí vrchnosti velkou škodu na polích dušnický rychtář Matěj Pokorný s tím, že mu zbylo k užitku po velké povodni jen 45 ze 100 strychů polí.

Farní pamětní kniha v Lužci nad Vltavou připomíná velkou povodeň roku 1768, kdy se rozlila voda, když se nastavil led v Lužci, po celém okolí: Bukol, Hostín, Vojkovice, Křivousy, Jedibaby, Dušníky nad Vltavou byly zatopeny.

Podobné události se připomínají roku 1769, 1771 a 1773, kdy opět celá krajina až do Ouholic a Hostíně byla zatopena.

Dobře jsou dochovány zprávy o výjimečných povodních let 1784 a 1785. Lidový kronikář Pražák z Ouholic si mj. zapsal: "Roku 1783 začala počátkem prosince krutá zima a trvala nepřetržitě až do 15. února 1784. Led na Vltavě dosáhl 3/4 lokte síly. Velmi často hřmělo a blýskalo se, načež 27. února hnul se náhle led, způsobil povodeň, takže mnohé pobřežní dědiny pohubil. … V roce 1785 byla velkou vodou protržena dušnická hráz u Všestud." Při těchto povodních (zejména té první, ledové a smíšené) zaniklo v dolním Povltaví hned několik vesnic a řeka částečně změnila průběh toku (koryta). Ostatně povodeň roku 1784 pustošila přírodu a sídla v mnoha povodích v celé Evropě (Dunaj, Odra, Labe, Rýn, Seina, Máza, Loira) a měla na svědomí stržení několika pilířů pražského Karlova mostu.

"Roku 1799" píše ouholický kronikář Hodek, "byla veliká povodeň s ledem, který zase náramně silný led s hřmotem dne 23. fevruára se strhnul a voda okolo pivováru šla a všady ledy s sebou nesla. U nás u sloupu zvonečkového, který stál proti č. 13 na 1/4 lokte vystoupila a opět v zahradách a gruntech dosti škody způsobila, protože když opadla a zem roztála, zase silné mrazy přešly, zkrze které mnoho stromů, zvlášť švestkových v kořenech nejlepším užitkem zmrzlo a poschlo. Příčinou tak časté velké vody jest, že je od ostrovské (veltruské) strany všechna na naši stranu sehnána a sevřena ledy."

19. století
Kronikáři také popisují ledové zácpy, které se opakovaly ve 40. letech 19. století od ledna do března a nesly velké nebezpečí: obrovské kusy ledu strhávaly břehy, pak znovu zamrzaly, tály a takto ztuhlé obrovské kry ohrožovaly celé okolí řek. Lidé opětovně zamrzlý povrch místy prosekávali a uvolňovali, aby se náplava ledu (obvykle se hromadící v ohybech řeky, tedy právě u Dušník) mohla volně odtéct.

Ke smíšené a ledové povodni roku 1845 uvádí hostínský kronikář Vorlíček: "A co vesnic je vod Prahy až pod Mělník, a kde ještě za Mělníkem až k Litoměřicům, pořád ta voda je zatopila. Tak se rozmohla až do Chvatěrub, šla starými řečišťaty až do Veltrus a tam stavení pobořila a odtud se rozlila až pod Zlosyň, až do Vojkovic, takže Vojkovice ze všech stran vodou byly obklíčeny. U Dušník byly všechny hráze ztrhaný a pole strhaný a některý pískem aneb šutrem zanešený, takže sedláci mnoho set za to platit musili, aby jim to lidé vyvezli." Ouholický sedlák Pražák k této velké vodě kromě jiného uvedl: "Kubantov se podobal pískové poušti, neboť protržením dušnické hráze tam dostala voda hrozně prudký běh a tím tolik písku tam nanesla, že nebylo ani pomyšlení poznati meze neb hranice svého pozemku, tím méně snad chmelné řádky neb nějaké zaseté obilí… Po této povodni byly konané v celém mocnářství sbírky pro obce povodní poškozené. Do naší obce se však málo dostalo, bezpochyby proto, že jsme nevěděli u koho se včas hlásit. V Dušníkách byli již v této věci šťastnější, neboť vlastník č. 10 v Dušníkách dostal almužnu 1800 zlatých."

Při únorové povodni roku 1862, která byla způsobena silnými dešti a rychlou oblevou, u Kralup vzala voda 30 sáhů kolejí a trať musela být přeložena. Taktéž o deset let později, roku 1872, povodeň ničila a opětovně vytvořila jezero od Dušník k soutoku Vltavy s Labem. Zimní povodně napáchaly škody v polích zejména tím, že přinášely množství materiálu, písku a štěrku, a tím pole znehodnocovaly, naplavené dříví také ničilo konstrukce chmelnic a stromy.

Povodeň z roku 1872 měla charakter povodně bleskové, která přichází bez předchozího očekávání (ne po dlouhé a na sníh bohaté zimě), zpravidla vinou přívalových srážek.Nejvíce zasáhla povodí Berounky, kde způsobila stovky (!) ztrát na životech. Její síla v dolním Povltaví nebyla tak ničivá.

Větší následky pro obyvatele měly obecně právě povodně jarní a letní, při kterých byla znehodnocena veškerá úroda, jako v roce 1890, kdy jezero počínající u Dušník dosahovalo až k Neratovicím. Podle pamětnice Rosalie Králové za povodně roku 1890 voda stoupla tak, že zatopila i stavení přívozníka č. 6, takže musel odvést kozy do statku č. 10 na dvůr, kde byl už shromážděn dobytek z celé vsi. Pro chléb se tehdy jezdilo do Vojkovic na loďce. Povodeň se stala velmi "mediálně známou" hlavně vinou fotografie znovu poničeného pražského Karlova mostu, kterou otiskly nejen české noviny.

Povodeň se pak opakovala v menším rozsahu roku 1897 a 1899, kdy 15. září nešťastným pádem při vytahování stavidel za povodně zemřel tehdy šedesátiletý Antonín Bittner, poklasný z Dušník.

20. století
Jediné dvě velké dušnické povodně 20. století líčí kronika obce Dušníky:

"10. března 1940 se Vltava též rozvodnila. Toho dne se hnuly ledy, které byly na Vltavě, zejména u Štěchovic, nakupeny. V Dušníkách chybělo jen několik decimetrů, aby se voda přelila přes ochrannou hráz. Zpětná voda Vltavy zaplavila chmelnice mezi řekou a vsí, cesta od přívozu do vsi byla u Herbstovy zahrady pod vodou. Zpětná voda zatopila i obecní silnici Dušníky-Všestudy "v topolách" a tekla přes chmelnice u silnice, nynější višňovku Fruty k Vojkovicím. Během povodně dušničtí občané byli v pohotovosti a hráz u "společné tůně" zesilovali pytli písku. Po povodni byla cesta k přívozu opravena, zvýšena, zejména u Herbstovy zahrady a uválcována okresním parním válcem.

V roce 1954 po suchém červnu začalo prvý týden v červenci vydatně pršet. Ve Vltavě začala voda stoupat, vylila se z břehů a dne 10. července dostoupila největší výše, a to asi 1,30 m pod korunu hráze u přívozníkova domku. Opadávání velké vody trvalo týden." Povodeň roku 1954 naštěstí zmírnilo rozestavěné vodní dílo Slapy, které značně snížilo kulminaci. Mýtus o kaskádě, která zabrání všem povodním, byl na světě.

21. století
Povodně roku 2002, které ostatně postihly i další středoevropské země, byly způsobeny dvěma vlnami tlakové níže s nimi spojenými frontálními systémy. Vydatné deště trvaly ve dnech 6.–7. srpna, a to převážně v jižních Čechách, a poté 11.–13. srpna, kdy zasáhly celé povodí Vltavy včetně přítoků Sázavy a Berounky. Obě tlakové níže zasáhly naše území nejdeštivějším sektorem a nadto postupovaly pomalu. Nádrže vltavské kaskády nasycené první vlnou vody z Vltavy a přítoků, kterou dokázaly zvládnout, neodolaly druhé vlně. Vltavská kaskáda přestala vodu zadržovat. Vltava v Praze kulminovala 13. srpna s 782 cm při průtoku 5160 m3/s, což odpovídá opakování jednou za 500 let. Poté stupňovitě klesala v souvislosti se snižováním odtoku vltavské kaskády.

Teprve po pražské kulminaci dopadly na naši obec nejtěžší následky povodně. Pražské Staré Město zachránily protipovodňové stěny, dále na sever se Vltava rozlévala do šíře, kdekoli to terén umožnil, tedy i v oblasti severně od Kralup po Mělník.

V Dušníkách a okolí byla hráz na několika místech protržena. U Všestud se voda prodrala proudem pod dálničním mostem (dálnice D8), který poškodila tak, že byl na čas zastaven, posléze omezen provoz dálnice. Most byl provizorně opraven a poté zásadním způsobem zpevněn. Veškerá pole a chmelnice byly pod vodou. V Dušníkách byly zaplaveny všechny domy s výjimkou čp. 10 a čp. 11. Veškeré obyvatelstvo bylo evakuováno a týden mohlo sledovat svou ves z protějšího vyvýšeného břehu u Mlčechvost. Při odklízení povodňových škod pomáhali kromě armádních a bezpečnostních složek také dobrovolníci.

Tlaková níže a vydatné srážky včetně přívalových dešťů byly na vině další z povodní, která proběhla povodím Vltavy počátkem června 2013. Květen byl srážkově nadprůměrný a zmíněná vlna dešťů zvýšila už tak zvýšené hladiny toků. Srážky byly v jižních a středních Čechách vydatné a prudké, ke zhoršení situace přispěly drobnější taky a neměřitelné mezipovodí (stráně svažující se přímo do toků), které hrají obvykle při povodních okrajovou roli.

Voda byla v prvních dnech června zadržována vltavskou kaskádou, aby bylo možné připravit hlavní město na největší nápor. 2. června došlo k evakuaci Dušník (odmítli pouze obyvatelé domu čp. 12) a 3. června kulminovala voda v Praze a poté i ve Vraňanech na 785 cm / 3140 m3 (11:40).

Starostové Kralup a Mělníka žádali opakovaně po zajištění Prahy snížení průtoků vltavské kaskády, aby silně zvýšený odtok nepostihl jejich města tak drtivě. Na žádost starosty Kralup nad Vltavou Petra Holečka nakonec ministr zemědělství Petr Bendl rozhodl o snížení odtoku o 400 m3/s, čímž mj. pravděpodobně zabránil i zaplavení přízemí více domů v Dušníkách a dalším škodám. V Dušníkách bylo částečně zatopeno přízemí dvou domů, zahrady a sklepy. Voda se opět dostala do vesnice od Dědibab a dále průrvou pod dálničním mostem u Všestud. Most, zpevněný v roce 2002, musel být včetně náspů opět opraven v následujících měsících. Voda totiž protrhla násep u Všestud, který nebyl zpevněn, a následný silný proud vymlel násep pod vozovkou u jedné části mostu tak, že odkryl až základy. Nakonec byly základy zpevněny a doplněny a násep u Všestud vybudován zcela nový s využitím železných prvků.

Doprava
Obcí prochází silnice III/10151.

Dušníky leží asi 7 km od exitu "Uhy" – dálnice D8 – jsou tedy dopravně dobře dostupné. Hromadnou dopravu obstarávají autobusy PID č. 473 – v pracovní dny celkem 7 spojů směrem na Kralupy nad Vltavou, o víkendu bez autobusového spojení. Poříční přívoz do vsi Vepřek zanikl po roce 1957.

Turistika

Ves se nachází na rušné mezinárodní cyklostezce Praha – Drážďany.

Dušníky jsou přístupné pro pěší nebo cyklisty z veltruského parku (asi 3 km od Červeného mlýna) přes tzv. Kubantov, kdysi překrásnou oblast mezi Mlýnským potokem a Vltavou. Na Kubantově najdeme zbytky lužních porostů, luk, ovocných sadů a vltavských tůní (tzv. rybníčků, které sahají po Dušníky). Pěší turista musí ovšem překonat (podejít) hlučný dálniční most, který oblast znehodnocuje.

Na druhou stranu od Dušníky podél Vltavy lze dojít po hrázi nebo pobřežní polní cestě až k vraňansko-dědibabskému jezu a vodní elektrárně. V ohybu hráze najde pozorný chodec trosky nejzazšího pavilonu veltruského parku.

Okolí rybníčků a vltavské pobřeží je oblíbeným místem rybářů, konají se zde příležitostně i rybářské závody.

Ve statku čp. 10 byla zřízena v roce 2017 restaurace a penzion.

Zajímavosti
Ve vesnici mají stálou adresu dva spolky, Dolní Povltaví a Rodinné centrum Havránek, na hranici katastru Dušník a Všestud sídlí motorkářské sdružení Feisty Pistons.

Od roku 2009 Dušníky každoročně na přelomu července a srpna probíhá běžci oblíbený Miřejovický půlmaraton.

V roce 2001 byl zaznamenán případ tornáda na území Dušník (poblíž sušárny chmele u dálnice D8). Podle pamětníků se v těchto místech podobné úkazy dějí opakovaně.

V roce 2016 vytvořil Václav Landsinger z Dušník neoficiální znak osady Dušníky, který odkazuje na obecní znak všestudský a připomíná přítomnost Vltavy, chmelařskou tradici i pamětihodnost – zvoničku na návsi.

Ve školní kronice ve Zlosyni je zanesena pověst o vyhubení Vršovců. Podle vypravování Fr. Homolky, rolníka ve Zlosyni, se tradovalo, že u dušnických lesíků byl zavražděn poslední Vršovec. Zejména dušnické děti věřily, že hlubokou Černou tůň za Dušníky hlídá černý pes.

V 19. století a ještě na počátku 20. století byl poštovní úřad pro Dušníky umístěn v Jenišovicích. Transport pošty ale znemožňovala často rozvodněná Vltava a zdržoval přívoz, Dušničtí proto opakovaně žádali o změnu poštovního úřadu, ke které však došlo až po vzniku Československé republiky (dodnes je poštovním úřadem pošta Vojkovice, ačkoliv pro nadřazenou obec Všestudy platí poštovní úřad Veltrusy).

Odkazy

Reference

Externí odkazy

 webové stránky
 stránka na Facebooku

Všestudy (okres Mělník)
Vesnice v okrese Mělník
Svazek obcí Dolní Povltaví
Sídla ve Středolabské tabuli
Sídla na Vltavě

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


Like last summer, when I reviewed the fourth season premiere, I briefly convinced myself that it was totally OK that "True Blood" was a glib, bloody, utterly soulless enterprise, because Alan Ball didn't aspire to make a series of substance. I even took the blame upon myself and wrote, "I am at fault for wanting 'True Blood' to be madami than it is."I wrote those words, but it wasn't true. "True Blood" is at fault for not even being a good version of what it aspires to be, which is doubly bad, because what it aspires to be is so low-brow and trashy. And sa pamamagitan ng failing to be effectively and deliciously low-brow and trashy, "True Blood" has had the odd effect of activating an inner puritanical streak that I didn't know I possessed.


Home / best smartphone / oppo f3 / selfie expert / selfie smartphone / OPPO F3, a new trend setter of group selfie is coming.
OPPO F3, a new trend setter of group selfie is coming.
OPPO has continued to pioneer front camera technology including its 16MP selfie-focused camera (F1 series), and now the latest wide-angle groufie-focused camera phones has been unveils.
The newest Selfie Expert joins OPPO's family of dual selfie camera smartphones following the successful nationwide sale event of the F3 Plus last April 1. Like the F3 Plus, the OPPO F3 inherits the same dual front camera design which includes a 16MP main camera for individual selfies + an 8MP wide-angle secondary camera for group snaps.
Backed by state-of-the-art hardware and powerful software for optimal performance, the OPPO F3 lets users do away with their selfie sticks during groufies without having to worry about cropped faces or leaving anyone behind. Simply switch to 'Group Selfie' mode to expand the camera's field of view. The sub-camera's 6P lens further prevents image distortion, while OPPO's premiere photo editing software, Beautify 4.0, ensures a flawless look.
OPPO F3 is set to launch this May. For more details about the OPPO F3 launch, visit facebook.com/OPPOPH/ or www.oppo.com/ph/index.html.


Ck100 transistor datasheet c828. Catalog Datasheet MFG & ck100 Type PDF Document Tags; micro servo motor 90 degree Abstract: lm339 pwm diagram some RC required, one LM324 , TMC428 Integrated Current Measurement ADC ( just two LM339, K4 C2 A11 B10 A10 C11 C12 D11 D12 E11 E12 F11 F12 F3 H6 F9 G9 E8 I/ O I I I I I I I I O/ Z I I I I I ck100 LM339 is 3. CK100 Datasheet ( PDF) 1. 3 V + 3V3 ¼ LM339 1K ENC_ A [ C1] ENC_ B c828 [ D1] ENC_ N [ D2] Encoder ( optional) Motor TxH. DatasheetCatalog. 2SC828 Transistor Datasheet pdf, 2SC828 Equivalent. ck100 Z85X30 Z80X30 CRC- 32 CRC- ck100 32 c828 TRANSISTOR equivalent C828 3- pin transistor a684 transistor transistor a684 Elap 72 c828 transistor transistor c828 c828 Transistor datasheet c828 C828 transistors: ck100 datasheet 1998 - transistor a684 CK100 Datasheet CK100 manual, CK100, alldatasheet, datenblatt, free, CK100 pdf, Datasheets, Electronics CK100, CK100 PDF, datasheet, CK100 Data sheet data sheet. Continental Device India Limited ck100 An ISO/ TS 16949 ISO 9001 ISO 14001 Certified Company NPN/ PNP SILICON PLANAR TRANSISTORS CL100S NPN CK100S PNP TO- 39 ABSOLUTE MAXIMUM RATINGS DESCRIPTION SYMBOL VALUE UNIT Collector - Emitter Voltage VCEO 50 V Collector - Base Voltage. Parameters and Characteristics.
CK100 Transistor Equivalent Substitute - Cross- Reference Search. com Datasheets for electronic components. C828 Transistor Datasheet - NPN c828 ck100 Toshiba schematic, pdf, circuit, ic, manual, 2SC828 datasheet, substitute, C828 Transistor, data, parts, C828 pinouts reference. Text: Continental Device India Limited An ISO/ TS 16949 B NPN PNP TO- 39 Metal Can Package Medium Power Transistors Suitable for a wide Range of datasheet Medium Voltage , Current Amplifier Applications, A, B CK100, A, ISO 9001 , A, ISO 14001 Certified Company SILICON PLANAR POWER TRANSISTORS CL100, Data Sheet datasheet Page 1 of 3 CL100, A, B CK100 B NPN PNP. pdf Size: 221K _ cdil.
C828 Datasheet, C828 PDF, C828 Data sheet, C828 manual, C828 pdf, C828, datenblatt, Electronics C828, alldatasheet, free, datasheet, Datasheets, data sheet, datas. SILICON PLANAR POWER TRANSISTORS CL100, A, B NPN CK100, A, B PNP TO- 39 Metal Can Package. Continental Device India Limited Data Sheet Page 1 of 3. DataSheet: SK100 is a general purpose, medium power PNP transistor. The basic applications of a transistor are switching, amplification and regulation. Its DC current gain ranges from 100 to a maximum of 300.
The transistor terminals require a fixed DC voltage to operate in the desired region of its characteristic curves. schematic diagramslcd integrated digital tvya205 lt- 26d50bj, lt- 26d50sj cd- rom no. CK100 transistor datasheet, cross reference, circuit and application notes in pdf format.


text:
Home World USA
US prepares for new heatwave in West, after hottest June ever
By Editorial Bureau July 11, 2021 301
Western states are bracing for more scorching weather this weekend after the hottest month of June on record in the United States killed scores of people, strained electric grids and depleted reservoirs.
The National Weather Service has issued an excessive heat warning for much of the West through Monday evening, predicting "dangerously hot conditions" including temperatures up to 130 degrees Fahrenheit (54 degrees Celsius) in Death Valley, California.
Temperatures are expected to soar above 100 degrees F (40 degrees C) in multiple states.
"Long standing record high temperature values are likely to be rivaled or broken," the weather service said, warning of the elevated risk of heat-related illnesses.
The extended heatwave, which coincides with a record-setting drought, has already killed at least 116 people in Oregon alone, the state medical examiner said.
The extremes in the Pacific Northwest would have been "virtually impossible" without human-caused climate change, according to a study by World Weather Attribution, a collaboration of climate scientists around the world.
The National Weather Service's color-coded map shows most of California and large swathes of Oregon, Idaho, Nevada, Utah and Arizona shaded pink for an excessive heat warning, meaning temperatures are expected to reach or exceed 105 degrees. https://twitter.com/NWSWPC/status/1413526441967472642/photo/1
Further patches of those same states plus Washington, New Mexico and Colorado are colored in orange for a heat advisory, when temperatures are expected between 100 and 104 degrees.
This comes after the hottest June in 127 years of record-keeping, according to the National Oceanic and Atmosphere Administration.
The average June temperature in the contiguous United States was 72.6, or 4.2 degrees above average, surpassing the record set in June 2016 by 0.9 of a degree, the NOAA said.
Eight states recorded their hottest June on record and another six states logged their second hottest June, the NOAA said.
Tags: US Heatwave West
Richard Branson all set for space launch aboard rocket plane
Moldovans elect new parliament amid concerns over graft, stalled reforms
Earthquake of magnitude 5.6 felt across northern Venezuela
By Editorial Bureau December 28, 2018
Republicans, Basking in Tuesday's Victories, Diverge on What Comes Next
By Editorial Bureau November 7, 2021
U.S. border agents will not speak to lawmakers about girl's death