text:
Irlanda (en irlandès, Éire, pronunciat ; en anglès, Ireland, pronunciat  o ), oficialment República d'Irlanda (en irlandès, Poblacht na hÉireann, en anglès, Republic of Ireland), és un estat sobirà situat al nord-oest d'Europa que inclou 26 dels 32 comtats de l'illa d'Irlanda. La capital i la seva ciutat més gran és Dublín, situada a la part oriental de l'illa; la seva àrea metropolitana allotja una tercera part de la població total del país, que consta de 4,75 milions d'habitants. L'estat comparteix la seva única frontera terrestre amb Irlanda del Nord, una part del Regne Unit. La resta del seu territori està envoltada per l'Oceà Atlàntic, amb la mar Cèltica al sud, el canal de Sant Jordi al sud-est, i el mar d'Irlanda a l'est. El seu sistema polític és el d'una república parlamentària centralista. El poder legislatiu, la , consisteix en una cambra baixa, el , i una cambra alta, el , i d'un president () que té un caràcter principalment cerimonial, essent el cap d'estat, però amb alguns poders i responsabilitats. El cap del govern és el  (primer ministre, literalment 'cap'),que és elegit pel Dáil i nomenat pel president; el Taoiseach nomena els altres membres del govern.

L'estat es va crear amb el nom l'Estat Lliure d'Irlanda el 1922 com a resultat del Tractat Angloirlandès. Des d'aquell moment va tenir l'estatus de Dominion fins al 1937, quan es va adoptar una nova constitució, en la qual l'estat passava a anomenar-se "Irlanda" i, efectivament, es convertia en una república, amb un president elegit i sense poders executius com a cap d'estat. Es va declarar una república, oficialment, el 1949, després de la Llei sobre la República d'Irlanda de 1948. Irlanda es va convertir en membre de les Nacions Unides el desembre de 1955. Es va afegir a la Comunitat Econòmica Europea (CEE), la predecessora de la Unió Europea, el 1973. L'estat no va tenir relacions formals amb Irlanda del Nord durant bona part del , però durant les dècades de 1980 i 1990 els governs britànic i irlandès van treballar conjuntament amb els partits nord-irlandesos per arribar a una resolució al conflicte nord-irlandès, conegut com "the Troubles" (els problemes). Des de la signatura de l'Acord de Divendres Sant, el 1998, el govern irlandès i l'executiu nordirlandès han cooperat en diverses àrees polítiques gràcies al Consell Ministerial Nord-Sud, creat per l'Acord.

Irlanda es troba entre els vint-i-cinc països més rics del món, en concepte de PIB per capita, i el desè país més pròsper del món segons l'Índex de prosperitat Legatum de 2015. Després d'unir-se a la CEE, Irlanda va aplicar un seguit de polítiques econòmiques liberals que van resultar en un creixement econòmic molt ràpid. El país va assolir una prosperitat considerable entre el 1995 i el 2007, passant a ser conegut com el període del "tigre celta". A això va seguir una crisi financera sense precedents que va començar el 2008, en conjunció amb el crack econòmic mundial. No obstant, com que la economia irlandesa va ser la que va créixer més dins de la UE el 2015, Irlanda torna a pujar a les taules comparatives de riquesa i prosperitat a nivell internacional. Per exemple, el 2015 Irlanda va situar-se en sisena posició (conjuntament amb Alemanya com el país més desenvolupat del món segons l'índex de desenvolupament humà de les Nacions Unides). També ha obtingut bons resultats en altres comparatives, com ara el de l'índex de llibertat de premsa, llibertat econòmica o llibertats civils. Irlanda és membre de la Unió Europea i membre fundadora del Consell d'Europa i de l'Organització de Cooperació i Desenvolupament Econòmic (OCDE). El govern irlandès ha seguit una política militar de neutralitat a partir del no alineament, política que es va prendre ja abans de la Segona Guerra Mundial, motiu pel qual el país no forma part de l'OTAN, tot i que és membre de l'Associació per la Pau.

Etimologia
L'estat de 1922, que comprenia 26 dels 32 Comtats d'Irlanda, va passar a ser conegut com l'Estat Lliure Irlandès (en anglès: Irish Free State). La Constitució d'Irlanda, adoptada el 1937, clarifica que «el nom de l'estat és Éire, o, en llengua anglesa, Ireland». La secció 2 de la Llei sobre la República d'Irlanda de 1948 exposa que «d'ara endavant es declara que la descripció de l'estat ha de ser República d'Irlanda». La llei de 1948 no anomena l'estat com a República d'Irlanda perquè aquest fet hagués entrat en conflicte amb la Constitució del país. Per a tots els propòsits oficials incloent-hi les relacions internacionals i altres documents legals, el govern irlandès utilitza el nom d'Ireland, a més d'utilitzar Éire per als documents escrits en llengua irlandesa.

Les institucions de la Unió Europea segueixen el mateix patró des que l'irlandès fou acceptat com a llengua oficial de la Unió l'1 de gener de 2007 i anomenen l'estat com Éire - Ireland, com els noms oficials que utilitzen per al passaport irlandès.

El nom de l'illa té el seu origen en l'irlandès antic Ériu (en irlandès modern Éire), ensems amb el terme germànic land. Ériu, del protocelta *Īwerjū (que també generà el gal·lès Iwerd, Mar d'Irlanda), originalment significava grassor, relacionat amb la fertilitat. Els celtes anomenaven Éire  a la població de l'illa d'Irlanda, de manera que la terra que habitaven va començar a anomenar-se Éireann. Amb l'arribada de la llengua anglesa, el nom es va adaptar i es va convertir en Ireland , que vol dir, literalment, terra dels irlandesos.

El govern del Regne Unit utilitza el nom Eire (sense el diacrític) i, des del 1949, Republic of Ireland, per l'estat; no va ser fins al 1998, en el marc de l'Acord de Divendres Sant, que va passar a anomenar el país Ireland.

A més dIreland, Éire o the Republic of Ireland, l'estat també és conegut com la República (the Republic), Irlanda del Sud (Southern Ireland) o el Sud (the South). En el context del republicanisme irlandès sovint es fa referència al país com «l'Estat Lliure» o «els 26 comtats».

Avui en dia, el nom oficial de l'estat és Irlanda, Ireland (en anglès) i Éire en irlandès. República d'Irlanda, Republic of Ireland o Poblacht na hÉireann és l'escriptura del text oficial.

 Història

 Moviment del Home Rule
Entre l'entrada en vigor de l'Acta d'Unió, l'1 de gener de 1801, fins al 6 de desembre de 1922, l'illa d'Irlanda va formar part del Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda. En el transcurs de la coneguda com a Gran Fam Irlandesa, entre el 1845 i el 1849, la població de l'illa, constituïda per uns vuit milions de persones, es va reduir en un 30%. Un milió d'irlandesos van morir de gana o per malalties, mentre que un altre milió i mig va emigrar, la majoria als Estats Units. Aquest fet va crear un patró d'emigració durant el segle següent, resultant en un declivi constant de la població fins a la dècada del 1960.

A partir del 1874, particularment sota el lideratge de Charles Stewart Parnell a partir del 1880, el Partit Parlamentari Irlandès va començar a guanyar popularitat. Aquest fet es va produir, en primer lloc, per l'agitament agrari que va generar la Lliga Irlandesa per la Terra, que va aconseguir una reforma agrària favorable als remences a través de les Lleis sobre la terra irlandeses, i, en segon lloc, mitjançant els intents per aconseguir el Home Rule ("el govern des de casa"), mitjançant dues lleis que haurien garantit una autonomia nacional limitada per Irlanda, tot i que no es van aprovar. No obstant, es va aconseguir, mitjançant la Llei sobre govern local de 1898, un cert control dels afers nacionals, que fins aquell moment havia estat en mans dels grand juries, formats principalment per terratinents d'ascendència protestant.

El Home Rule semblava més proper quan la Llei sobre el Parlament de 1911 va abolir el dret a veto que ostentava la Cambra dels Lords, i quan John Redmond va assegurar la tercera llei sobre el Home Rule el 1914. No obstant, el moviment unionista havia anat creixent des del 1886 entre els irlandesos protestants després de la introducció de la primera llei sobre el Home Rule, espantats per la possible discriminació i pèrdua de privilegis econòmics i socials que podien experimentar si els catòlics irlandesos assolien poder polític real. Al pas del  al  l'unionisme era particularment potent en algunes regions de l'Ulster, on la industrialització era més potent, en contrast amb la resta de regions de l'illa, que tenien un caràcter molt més agrícola, i on la població protestant era molt més prominent, essent majoritària en quatre comtats. Liderats per Sir Edward Carson, nascut a Dublín, líder del Partit Unionista Irlandès, i Sir James Craig, nascut a l'Ulster i líder del Partit Unionista de l'Ulster, els unionistes van convertir-se en un poder militant que s'oposava a la «coerció de l'Ulster». Després que la llei sobre el Home Rule passés el parlament, el maig de 1914, per evitar una revolta a l'Ulster, el primer ministre britànic, H. H. Asquith, va introduir una esmena a la llei, que va haver de ser acceptada forçosament per part dels líders del Partit Irlandès. Això va provocar que l'Ulster fos exclòs temporalment del marc en què treballava la llei durant un període de prova de sis anys, amb un seguit de mesures per determinar a la zona que, de moment, no es tindrien en compte.

 Revolució i passes cap a la independència

Tot i que va rebre el consentiment reial i va ser inscrit en els llibres estatutaris el 1914, la implementació de la tercera llei sobre el Home Rule va quedar suspesa fins que acabés la Primera Guerra Mundial, eliminant el perill d'una guerra civil a Irlanda. Amb l'esperança d'assegurar la implementació de la Llei un cop acabada la guerra mitjançant la participació irlandesa en la guerra, Redmond i els seus voluntaris nacionals irlandesos van donar suport al Regne Unit i als seus aliats. 175.000 homes es van allistar als regiments irlandesos de les divisions 10a (Irlandesa) i 16a (Irlandesa) del Nou Exèrcit britànic, mentre que els unionistes es van unir a la divisió 36a (Ulster).

La resta dels Voluntaris Irlandesos, que s'oposaven a donar suport al Regne Unit durant el conflicte, van iniciar una insurrecció armada contra el domini britànic durant l'alçament de Pasqua de 1916, juntament amb l'Exèrcit Ciutadà Irlandès. Aquest va començar el 24 d'abril de 1916 amb la declaració irlandesa d'independència. Després d'una setmana de combats intensos, principalment a Dublín, els rebels supervivents es van veure obligats a rendir les seves posicions. La majoria d'ells van ser empresonats, però quinze dels presoners (inclosos la majoria dels seus líders) van ser executats com a traïdors al Regne Unit. Entre els assassinats es trobaven Patrick Pearse, portaveu de l'alçament i la persona que havia assenyalat el començament del mateix als voluntaris, així com James Connolly, destacat socialista i fundador del sindicat Treballadors Industrials del Món, així com dels moviments sindicals d'Irlanda i Escòcia. Aquests esdeveniments, juntament amb la crisi conscriptiva de 1918, van tenir un efecte molt profund en el canvi de pensament de l'opinió pública irlandesa.

El gener de 1919, després de les eleccions generals del desembre anterior, 73 dels 106 membres del Parlament elegits a Irlanda formaven part del Sinn Féin, els quals van negar-se a prendre els seus escons a la Cambra dels Comuns del Regne Unit. En lloc d'això, van formar un Parlament irlandès que van anomenar Dáil Éireann. Aquest primer Dáil, el gener del 1919, va emetre una declaració d'independència i va proclamar la República Irlandesa. La declaració era, principalment, una reafirmació de la Proclamació del 1916, amb la provisió addicional que Irlanda ja no formava part del Regne Unit. La nova República Irlandesa va ser reconeguda internacionalment només per la República Soviètica de Rússia. L (Ministre) de la República Irlandesa va enviar una delegació liderada per un  (Cap del Consell, o portaveu, del Daíl) Seán T. O'Kelly a la Conferència de Pau de París del 1919, però no va ser admès.

Després de la Guerra d'Independència i de la posterior treva anunciada el juliol del 1921, representants del govern britànic i els delegats del tractat irlandesos, liderats per Arthur Griffith, Robert Barton i Michael Collins, van negociar el Tractat Angloirlandès a Londres entre l'11 d'octubre i el 6 de desembre de 1921. Els delegats irlandesos van establir la seva seu al Hans Place de Knightsbridge, indret on van decidir, el 5 de desembre d'aquell any, recomanar al Dáil Éireann que acceptés el tractat en el marc d'unes discussions privades. El segon Dáil va ratificar el Tractat per un estret marge de vots.

Segons l'acord pres en el Tractat, el 6 de desembre de 1922 la totalitat de l'illa d'Irlanda es va convertir en un dominion autogovernat anomenat Estat Lliure d'Irlanda (Saorstát Éireann). Segons es podia llegir a la Constitució de l'Estat Lliure d'Irlanda, el Parlament d'Irlanda del Nord podia decidir abandonar l'Estat Lliure un mes més tard i retornar al Regne Unit. Durant aquest període, els poders del Parlament de l'Estat Lliure d'Irlanda i del Consell Executiu de l'Estat Lliure d'Irlanda no es van estendre a Irlanda del Nord. Així, Irlanda del Nord va decidir exercir el seu dret a abandonar el nou dominion i retornar al Regne Unit el 8 de desembre de 1922. Aquesta acció la va fer adreçant-se al rei, demanant "que els poders del Parlament i el Govern de l'Estat Lliure d'Irlanda ja no s'estenguin a Irlanda del Nord." L'Estat Lliure Irlandès era una monarquia constitucional que compartia el mateix monarca amb el Regne Unit i altres dominions de la Commonwealth britànica. El país tenia un governador-general (representant del monarca), un parlament bicameral, un govern anomenat "Consell Executiu", així com un primer ministre anomenat President del Consell Executiu.

 Guerra Civil irlandesa

La Guerra Civil irlandesa (juny de 1922 – maig de 1923) va ser la conseqüència de la creació de l'Estat Lliure Irlandès. Les forces contràries al tractat, liderades per Éamon de Valera, consideraven que el fet d'acceptar el tractat abolia la República Irlandesa de 1919, a la que havien jurat lleialtat, exposant que, davant del suport públic que hi havia sobre l'acord, «la gent no té dret a fer les coses malament» (people have no right to do wrong). Estaven en contra principalment del fet que l'estat seguís formant part de l'Imperi Britànic, així com que els membres del Parlament de l'Estat Lliure haguessin de jurar el què els contraris al tractat veien com un jurament de fidelitat al rei britànic. Les forces favorables al tractat, liderades per Michael Collins, consideraven que el tractat no els donava "la llibertat definitiva que totes les nacions aspiren a desenvolupar, però si la llibertat d'aconseguir-ho".

A l'inici de la guerra, l'Exèrcit Republicà Irlandès (IRA, per les seves sigles en anglès) es va separar entre els dos bàndols: un IRA partidari del tractat i un IRA que n'era contrari. Els membres de l'IRA favorables al tractat es van dissoldre i van passar a formar part del recentment creat Exèrcit Nacional. Tot i així, com que l'IRA contrari al tractat no tenia una estructura de comandament efectiva, així com per la tàctica defensiva adoptada per les forces favorables al tractat, Michael Collins i els seus aliats van aconseguir formar un exèrcit amb desenes de milers de veterans de la Primera Guerra Mundial provinents dels regiments irlandesos de l'exèrcit britànic desmobilitzats el 1922, capaç de superar àmpliament les forces anti-tractat. A més, els britànics van aportar artilleria, aviació, armes automàtiques i munició a les forces pro-tractat; això, juntament amb l'amenaça del retorn de forces de la corona a l'Estat Lliure va comportar que la majoria de la població acceptés la necessitat de reforçar el tractat. La manca de suport públic de les forces anti-tractat, que sovint eren anomenats com irregulars, i la determinació del govern per eliminar-los, va contribuir significativament en la seva derrota.

 Constitució d'Irlanda de 1937
Després de la celebració d'un plebiscit nacional el juliol de 1937, la nova Constitució d'Irlanda (Bunreacht na hÉireann) va entrar en vigor el 29 de desembre d'aquell any. Aquesta va reemplaçar la Constitució de l'Estat Lliure d'Irlanda, a més de passar a anomenar l'estat com Irlanda (Ireland, en anglès, o Éire, en irlandès). Mentre que els Articles 2 i 3 de la Constitució definien el territori nacional com la totalitat de l'illa, també definien la jurisdicció de l'estat en aquells territoris que havien format part de l'Estat Lliure irlandès. L'antic govern de l'Estat Lliure havia abolit amb anterioritat el càrrec de governador-general el desembre de 1936. Tot i que la constitució establia el càrrec de President d'Irlanda, la qüestió de si Irlanda havia d'esdevenir una república va quedar sense resoldre. Els diplomàtics eren acreditats per part del rei, però el president exercia totes les funcions internes d'un cap d'estat. Per exemple, el president donava el consentiment a les noves lleis sota la seva pròpia autoritat, sense fer referència al rei Jordi VI, el qual només era un "òrgan" previst pels estatuts legals.

Irlanda es va mantenir neutral durant la Segona Guerra Mundial, un període que a l'illa va ser conegut com "L'Emergència". Els llaços d'Irlanda amb la Commonwealth es van trencar mitjançant la Llei sobre la República d'Irlanda de 1948, que va entrar en vigor el 18 d'abril de 1949, declarant-se l'estat com una república. En aquell moment, la declaració d'una república acabava automàticament amb la pertinença a la Commonwealth. Aquesta normativa es va canviar deu dies després que Irlanda es declarés com una república, mitjançant la Declaració de Londres del 28 d'abril de 1949. Irlanda no va respondre quan la normativa va canviar per permetre a les repúbliques afegir-se a la mancomunitat. Més tard, la Llei sobre la Corona d'Irlanda va ser substituïda per la Llei sobre la Revisió dels Estatuts Legals (Estatuts Irlandesos previs a la Unió) de 1962.

 Història recent

Irlanda va passar a formar part de les Nacions Unides el desembre de 1955, després d'haver-li estat negada la pertinença a conseqüència de la seva neutralitat durant la Segona Guerra Mundial i per no haver donat suport a la causa aliada. En aquells temps, unir-se a l'ONU suposava comprometre's a utilitzar la força per aturar l'agressió d'un estat contra un altre si l'ONU ho considerava necessari.

Durant la dècada del 1950, va començar a créixer l'interès a Irlanda per formar part de la Comunitat Econòmica Europea (CEE), així com per ser membre de l'Àrea de lliure comerç europea. En el moment en què el Regne Unit va intentar esdevenir membre de la CEE, Irlanda va enviar la seva sol·licitud per formar-ne part el juliol de 1961, principalment per les relacions econòmiques que tenia amb el mateix Regne Unit. Tot i així, els membres fundadors de la CEE eren escèptics en relació amb la capacitat econòmica d'Irlanda, la seva postura neutral, així com la seva política proteccionista. Molts economistes i polítics irlandesos van veure, en aquell moment, que necessitaven emprendre una reforma econòmica. El 1963 es va complicar la seva entrada a la CEE quan el president francès, el general Charles de Gaulle, va declarar que França s'oposava a l'entrada del Regne Unit, tancant-se les negociacions amb tots els altres països candidats. No obstant, el 1969, el seu successor, Georges Pompidou, no va oposar-se a l'entrada del Regne Unit i Irlanda. Les negociacions van començar el 1972, moment en què es va signar el Tractat d'Accés. El 1972 es va celebrar un referèndum que va confirmar l'entrada d'Irlanda, que finalment es va afegir a la CEE el 1973.

La crisi econòmica de la fi de la dècada de 1970 encara va ser alimentada per part del pressupost del govern del Fianna Fáil, que eliminava els imposts als cotxes, es supeditava als préstecs bancaris i patia la inestabilitat econòmica global produïda per la crisi del petroli de 1979. A partir del 1989 es van produir molts canvis en les polítiques del país, incloent una reforma econòmica, reducció dels impostes, reforma del sistema sanitari i un increment de la competència. A més, es van prohibir els préstecs per finançar les despeses corrents. Aquesta política es va iniciar durant el període 1989–1992, moment en què governava el Fianna Fáil amb els Progressive Democrats, i es va mantenir durant els governs subseqüents, coalicions del Fianna Fáil amb els laboristes, i del Fine Gael, Laboristes i Democratic Left. Irlanda es va convertir en una de les economies que creixien més ràpid als últims anys del , en el què es coneix com el període del tigre celta, que es va allargar fins a la crisi financera de 2007-08. En qualsevol cas, a partir del 2014 Irlanda va experimentar un increment en l'activitat econòmica.

En relació a la qüestió d'Irlanda del nord, els governs britànic i irlandès van cercar una resolució pacífica al conflicte violent, que involucrava unitats paramilitars i l'exèrcit britànic, al nord de l'Illa, en una confrontació coneguda com The Troubles. El 1998 es va aprovar un acord de pau, conegut com l'Acord de Divendres Sant, en referèndums organitzats tant al nord com al sud de l'illa. Com a part de l'acord de pau, les peticions territorials al Nord d'Irlanda van ser abolides dels articles 2 i 3 de la Constitució irlandesa. En el seu full blanc sobre el Brexit, el Regne Unit es comprometia a complir amb l'Acord de Divendres Sant. En relació amb l'estatus d'Irlanda del Nord, el govern britànic va assegurar que "preferia mantenir la posició constitucional d'Irlanda del Nord", és a dir, "com a part del Regne Unit, però amb llaços ferms amb Irlanda".

 Geografia

 Geografia física

L'estat d'Irlanda s'expandeix per una àrea aproximada de 70.273 km² de l'illa d'Irlanda, que consta d'una àrea de 84.421 km², essent la resta de l'illa part d'Irlanda del Nord. L'illa limita al nord i a l'oest amb l'oceà Atlàntic, i al nord-est amb el Canal del Nord. A l'est es troba el mar d'Irlanda, que connecta amb l'Atlàntic mitjançant el Canal de Sant Jordi. Al sud-oest limita amb la Mar Cèltica.

El paisatge occidental consisteix principalment de penya-segats escarpats, turons i muntanyes. Les terres baixes centrals estan cobertes, principalment, per dipòsits glacials d'herba i sorra, així com d'àrees significatives de torberes i diversos llacs. El punt més alt de l'illa és el Carrantuohill (1.038 metres), situat a la serralada dels Macgillicuddy's Reeks, al sud-oest. El riu Shannon, que travessa les terres baixes centrals, és el riu més llarg d'Irlanda amb els seus 386 km de llargada. La costa occidental és més escarpada que la oriental, contenint nombroses penínsules, caps i badies.

Abans de l'arribada dels primers humans a Irlanda, fa uns 9.000 anys, la terra estava principalment ocupada per boscos de roures, freixes, oms, avellaners, teix i d'altres arbres nadius. Es creu que l'expansió de la torba i l'ús de la terra pel conreu van ser la principal causa de desforestació de l'illa durant els segles següents. Avui dia, només el 12% de l'illa és boscosa, de la qual la major part es compon principalment de plantacions coníferes no autòctones destinades a l'ús comercial. Tot i així, les condicions ideals del sòl, les altes pluges i el clima temperat han convertit Irlanda en un dels boscos amb majors índexs de creixement d'Europa. Les tanques vegetals, utilitzades tradicionalment per definir els límits de les propietats, són un substitut important de l'hàbitat boscà, proveint refugi per la flora i la fauna salvatge, permetent l'existència d'un gran repertyori d'insectes, ocells i mamífers.

L'agricultura representa el 64% total de l'àrea del país. This has resulted in limited land to preserve natural habitats, in particular for larger wild mammals with greater territorial requirements. La llarga història de la producció agrícola de l'illa es combina, actualment, amb els mètodes agrícoles moderns, com ara els pesticides i els fertilitzants, que han posat una nova pressió a la biodiversitat.

 Clima

L'Oceà Atlàntic i la influència calenta del corrent del Golf afecten als patrons climàtics d'Irlanda. Les temperatures difereixen de manera regional, amb unes àrees centrals i orientals que tendeixen a patir una climatologia més extrema. Tot i així, al tenir un clima temperat oceànic, les temperatures no acostumen a baixar dels -5 °C a l'hivern, o a pujar dels 26 °C a l'estiu. La temperatura més alta mai enregistrada a Irlanda va ser de 33,3 °C el 26 de juny de 1887 al Castell de Kilkenny, a Kilkenny, mentre que la temperatura més baixa mai registrada va ser de -19,1 °C al Castell de Markree, a Sligo. La pluja és més abundant durant els mesos d'hivern i menys present durant els mesos d'estiu. A les regions del sud-oest es produeixen els aiguats més importants, com a resultat dels vents occidentals, mentre que Dublín és la zona on es reben menys pluges. La durada de la llum del Sol és més llarga al sud-est del país. L'extrem nord i occidental són els dos punts més ventosos de tot Europa, fet que ha significat una gran potenciació de l'energia eòlica.
Irlanda, normalment, reb entre 1.100 i 1.600 hores de Sol cada any, tenint la major part de les regions una mitjana de 3.25 i 3.75 hores de Sol al dia. Els mesos més assolellats són el maig i el juny, que tenen una mitjana de 5 i 6.5 hores cada dia a la major part del país. La part més meridional de l'illa és la que reb més sol, amb unes 7 hores d'insolació al dia a principi d'estiu. Desembre és el mes més fosc, amb una mitjana diària d'insolació que va des d'una hora al nord a les dues hores al sud. L'estiu més assolellat del període entre 1881 i 1980 va ser el 1887, segons registres del Phoenix Park de Dublin; 1980 va ser el més fosc.

 Fauna

A causa del seu aïllament des de la fi de les glaciacions würmianes respecte a les àrees continentals i inclús respecte a la Gran Bretanya, la fauna terrestre autòctona és pobre: guineus, fures, llebres i pocs cérvols constitueixen l'elenc principal; només existeixen dos rèptils autòctons, el tritó i el vidriol. La fauna d'aus i mamífers amfibis també es troba reduïda per la depredació. El gran gavot —l'au que en un primer moment fou anomenada pingüí, encara que no pertanyia a la família dels pingüins australs— s'extingí en el .

 Flora
Degut al clima temperat oceànic, moderat pel corrent del Golf, i a l'alta humitat (reforçada per la presència d'abundants torberes) l'illa està quasi íntegrament coberta per praderia on predomina el trèvol (símbol nacional i tradicional de la cultura irlandesa), sobre torba formada a partir de la descomposició de plantes com l'esfagne; la pradera irlandesa posseeix un color verd intens que ha donat lloc que Irlanda sovint rebi el sobrenom de "La Verda Erin".

Actualment queden pocs boscos a Irlanda; fins a l'edat mitjana gran part d'Éire, igual que les altres illes britàniques, era coberta de boscos caducifolis com el roure, l'alzina, el vern i l'om; gran part d'aquells boscos van ser talats pels invasors anglesos per a estendre les pastures d'ovins i la construcció de vaixells; amb la Revolució Industrial els anglesos accentuaren la deforestació en utilitzar la fusta també per fer carbó vegetal.

 Política i govern

 Estructura constitucional
Irlanda és una república constitucional amb un sistema parlamentari de govern. LOireachtas és el parlament nacional bicameral, compost pel President d'Irlanda i les dues cambres de l'Oireachtas: el Seanad Éireann (Senat) i el Dáil Éireann (cambra de representants). Áras an Uachtaráin és la residència oficial del President d'Irlanda, mentre que les dues cambres de l'Oireachtas es reuneixen a la Leinster House de Dublín.

El president del país fa les funcions de cap d'estat, essent elegit en mandats de set anys de duració, amb la possibilitat de ser reelegit només en una ocasió. La figura del president és principalment cerimonial, tot i que disposa de certs poders constitucionals, essent aconsellat pel Consell d'Estat. L'oficina té discreció absoluta en algunes àrees, com ara la de passar una llei al Tribunal Suprem per valorar-ne la seva constitucionalitat. Michael D. Higgins es va convertir en el novè President d'Irlanda l'11 de novembre de 2011.

El Taoiseach (Primer Ministre) és el cap de govern del país, essent escollit pel President després de ser nomenat pel Dáil. La majoria dels Taoisigh han estat els líders polítics del partit amb més escons aconseguits a les eleccions nacionals. S'ha convertit en una costum la formació de coalicions per formar govern, no produint-se cap govern d'un sol partit des del 1989. Leo Varadkar va succeir a Enda Kenny com a Taoiseach el 14 de juny de 2017.

El Seanad està compost per seixanta membres, essent-ne onze nomenats pel Taoiseach, sis elegits per dues universitats, i 43 elegits entre representants públics de candidatures establertes segons bases vocacionals. El Dáil consta de 158 membres (Teachtaí Dála) escollits per representar els escons de les circumscripcions en què es divideix el país, essent elegits mitjançant un sistema de representació proporcional mitjançant el vot únic transferible.

El govern està limitat, constitucionalment, a quinze membres. Només dos dels seus membres poden ser elegits del Seanad, i el Taoiseach, el Tánaiste (viceprimer ministre) i el Ministre de Finances han de ser obligatòriament membres del Dáil. El Dáil s'ha de dissoldre cinc anys després de la seva primera reunió, després de les eleccions prèvies, moment en què s'han de convocar unes eleccions generals pels membres del parlament abans de passats els següents trenta dies des de la seva dissolució. Segons la Constitució d'Irlanda, les eleccions parlamentàries s'han de celebrar, com a mínim, cada set anys, tot i que es pot establir un límit inferior mitjançant una llei estatutària. El govern actual del país està format per membres del Fine Gael, liderats per Leo Varadkar com a Taoiseach i Simon Coveney com a Tánaiste. Reb el suport d'un nombre d'independents entre els que es troben Shane Ross i l'exsenadora Katherine Zappone. Aquest govern en minoria es manté amb el suport sense participació del Fianna Fáil.

Irlanda és estat membre de la Unió Europea des del 1973, tot i que va decidir mantenir-se fora de l'espai Schengen. Els ciutadans del Regne Unit poden entrar lliurement al país sense passaport gràcies a la Common Travel Area, espai lliure de passaport que compren les illes d'Irlanda, la Gran Bretanya, l'Illa de Man i les illes del Canal. Tot i així, es necessita disposar d'algun tipus de document identificatiu en aeroports i ports.

 Govern local

La Llei sobre govern local de 1898 és el document constitutiu de l'actual sistema de govern local del país, mentre que la vintena esmena de la Constitució de 1999 preveu el seu reconeixement constitucional. No obstant, els vint-i-sis comtats tradicionals d'Irlanda no sempre s'adapten exactament amb les divisions administratives actuals, tot i que generalment s'utilitzen com un marc geogràfic de referència entre la població del país. La Llei de reforma del govern local de 2014 va proveir un sistema de trenta-una autoritats locals; vint-i-dos consells comtals, dos consells comtals i municipals, i tres consells municipals. A continuació es mostren, amb l'excepció de la regió de Dublín i els tres consells municipals, els districtes municipals.

Les autoritats locals són responsables de matèries com la planificació, les carreteres locals, la sanitat i les biblioteques. Les circumscripcions del Dáil han de seguir les fronteres dels comtats sempre que sigui possible. Els comtats amb més població tenen més d'una circumscripció, però generalment no es creuen les fronteres dels comtats. Els comtats s'agrupen en vuit regions, cada una de les quals disposa d'una autoritat regional, composta per membres delegats dels diversos comtats i dels consells municipals de la regió. Les regions no disposen de cap paper administratiu directe, tot i que participen en qüestions de planificació, coordinació i elaboració de dades estadístiques.

 Economia

L'economia d'Irlanda s'ha transformat en anys recents d'una economia agrícola a una depenent del comerç, la indústria i la inversió. El creixement mitjà d'Irlanda en el període de 1995-2000 va ser del 10% anual, i 7% de 2001-2004. La indústria, que representa el 46% del Producte interior brut, el 80% de les exportacions i el 29% de la força laboral, ha pres el lloc de l'agricultura com el principal sector de l'economia. Durant el primer període de creixement, Irlanda seria coneguda com el Tigre Celta. Encara que l'economia ha estat afectada per la desacceleració mundial, les taxes de creixement encara són molt elevades: 6% durant el 2001 i 2002, 4% el 2004 i 4,7% el 2005. El creixement, però, ha estat acompanyat per inflació, especialment al voltant de la capital, Dublín, on viu el 30% de la població de l'Estat.

Les exportacions han tingut un paper molt important en el creixement de l'Estat, però, l'economia també s'ha beneficiat d'un increment en la despesa del consumidor, en les construccions i en les inversions de negocis. Irlanda és el major exportador de béns i serveis relacionats amb programari.

El 2005 el PIB per capita d'Irlanda era el quart més alt del món (en paritat de poder adquisitiu) darrere de Luxemburg, Noruega i els Estats Units. Ocupa la vuitena posició mundial de l'Índex de Desenvolupament Humà del món, elaborat per les Nacions Unides, i la primera posició de l'Índex de Qualitat de Vida elaborat per la Unitat d'Intel·ligència de la revista britànica The Economist.

 Geografia humana i societat
 Etnografia i immigració
La majoria del poble irlandès és d'origen celta, amb minories vikinga i anglo-normanda, així com escocesa i gaèlica. Irlanda ha experimentat un influx sorprenent d'immigrants dels nous estats de la Unió Europea i és el segon país europeu amb taxa de natalitat estimada més alta en 2020, amb 1,77 fills per dona, darrere de França amb 1,78. S'estima que 210.000 immigrants han arribat de Polònia, Lituània, Letònia i Estònia. La comunitat asiàtica ha estat estimada en 22.000 persones i la nigeriana en 9.000.{{quan}

 Llengua
L'irlandès, una llengua de la branca goidèlica de les llengües cèltiques, era l'únic idioma parlat a l'illa fins a la imposició de l'anglès en els àmbits oficials i la pèrdua de prestigi del gaèlic, convertit en una parla popular. Avui en dia, des de la proclamació de la República, és cooficial amb l'anglès en tot el territori, i segueix sent la llengua majoritària en aquells territoris coneguts com a Gaeltachtaí, plural de Gaeltacht, encara que es troba en situació de retrocés i davallada, tot i els esforços del govern per fomentar-la. A les altres àrees, el nivell de coneixement varia enormement segons les estadístiques, però en general es pot dir que l'anglès és majoritari a gairebé tot arreu de l'illa. L'aprenentatge de l'irlandès és obligatori en l'educació primària i secundària de l'Estat.

 Cultura
 Literatura

Dins la literatura de l'illa d'Irlanda, segurament l'element més famós és el Llibre de Kells, també conegut com el Gran Evangelari de Sant Columba, que és un manuscrit il·lustrat amb motius ornamentals, fet per monjos celtes cap a l'any 800.
Peça principal del cristianisme irlandès i de l'art irlandès-saxó, constitueix, tot i estar incomplet, un dels més sumptuosos manuscrits il·luminats que ha sobreviscut a l'edat mitjana. A causa de la seva bellesa i l'excel·lent tècnica del seu acabat, aquest manuscrit és considerat per molts especialistes com un dels més importants vestigis de l'art religiós medieval.
Escrit en llatí, el Llibre de Kells conté els quatre Evangelis del Nou Testament.

La poesia irlandesa representa la poesia vernacla més antiga d'Europa. Els exemples més primerencs, com hem vist, daten del , i consisteixen generalment en petites obres lírica que tracten de temes religiosos o naturalistes. Van ser compostes freqüentment pels escrivans als marges dels manuscrits il·lustrats que ells mateixos copiaven.

D'Irlanda també n'han sorgit escriptors com Jonathan Swift, Brendan Behan, Douglas Hyde, Flann O'Brien, Sheridan Le Fanu, Sean O'Casey, George Berkeley, James Joyce, George Bernard Shaw, Richard Brinsley Sheridan, Oliver Goldsmith, Oscar Wilde, Bram Stoker, W. B. Yeats, Samuel Beckett, Herminie T. Kavanagh i molts altres.

 Tradicions
La festa nacional és el 17 de març, en honor del patró d'Irlanda; sant Patrici (Saint Patrick), que va fomentar el cristianisme a l'illa. Sovint es fa servir la metàfora de l'expulsió de les serps de l'illa per part del sant per parlar de l'expulsió dels pagans. L'arpa, que apareix a l'escut de la província de Leinster i el trèvol de quatre fulles, també són símbols amb els quals s'identifiquen els irlandesos. També es podria parlar del color verd com a senyal identificador dels irlandesos i immigrants arreu del món provinents d'Irlanda.

L'endemà de Nadal, el 26 de desembre, se celebra Sant Esteve.
L'1 de febrer és la festa catòlica de l'''Imbolc, Candlemas en anglès, o purificació de la Verge i presentació de l'infant Jesús al temple.
Altres celebracions precristianes conserven els seus noms pagans en irlandès i ara són el nom d'alguns dels mesos de l'any: Bealtaine (Maig), Lúnasa (Agost) o Samhain (Novembre). Aquesta última, una mena d'equivalent precristià de Tots Sants, encara és celebrada popularment, tot i que amb el nom de Halloween.

 Cine
Diverses són les figures internacionals que ha aportat el país i que han triomfat a Hollywood com Maureen O'Hara, Barry Fitzgerald, George Brent, Arthur Shields, Maureen O'Sullivan, Richard Harris, Peter O'Toole, Pierce Brosnan, Gabriel Byrne, Brendan Gleeson, Daniel Day-Lewis, Colm Meaney, Colin Farrell, Brenda Fricker,Jonathan Rhys-Meyers, Stuart Townsend, Cillian Murphy, Michael Gambon i Evanna Lynch. També destaquen directors com Neil Jordan o Jim Sheridan.

Diverses són les pel·lícules que s'han rodat al país com Braveheart, Excalibur,
P.S. I Love You, El Rei Artur: la verdadera història que inspirà la llegenda,
Saving Private Ryan o Ballykissangel. També cal recordar pel·lícules que han evocat la història del país com Michael Collins, basada en la vida del revolucionari irlandès.

 Música

Després de la independència el 1920, moltes persones van mobilitzar-se per a salvar el patrimoni folclòric i musical, descuidat i menyspreat sota l'ocupació anglesa.

Des del 1935 l'Irish Folklore Commission va començar a registrar cantants populars i crear un arxiu (en paper i àudio) molt ric que mostra la llarga i profunda tradició musical. Aquest arxiu encara inspira músics d'avui.

Dins la música tradicional moderna sobresurten Enya, The Dubliners, Tara Blaise i The Chieftains entre altres, a més de James Galway (flautista clàssic). A part de la música tradicional destaquen figures musicals de la darreria del  com Christy Moore, Pat Ingolsby, Shane MacGowan i Sinéad O'Connor, el grup de rock U2, i altres com The Corrs, The Cranberries, Bob Geldof, Thin Lizzy, Horslips, Rory Gallagher, Westlife, One Direction i Chris De Burgh.

Un dels cantants de One Direction, Niall Horan va néixer a aquesta República.

 Mitologia
Una part de la mitologia del poble irlandès està basat en la narració arturiana amb la princesa Isolda (coneguda també com a Isolda la Justa i Isolda de la Bella), que és filla del rei Anguish i d'Isolda, la reina mare. És un dels personatges principals dels poemes Tristà de Béroul, Tomàs d'Anglaterra i Jofré d'Estrasburg.

Altres de les llegendes de la mitologia de l'illa són el místic Leprechaun, savi i adinerat Goblin que si enxampes, et regalarà el seu or perquè el deixis marxar.

 Gastronomia

Els exemples més típics de plats de la cuina irlandesa són lIrish stew, i també el bacó amb col (bullits junts). El boxty és un altre plat tradicional. A Dublín és molt popular el coddle, que s'elabora amb salsitxes de carn de porc cuita. A Irlanda és famós l'esmorzar irlandès, que se serveix principalment amb carn de porc i pot incloure fried potato farls.

Una de les begudes més associades amb Irlanda és la Guinness que se sol servir als pubs, tot i que també és popular Smithwicks, que a la part continental d'Europa s'acostuma a conèixer com a Kilkenny). Sempre està present la tradició celta de prendre sidra, a més del whisky de malta i el cafè irlandès. Des de 1794, Irlanda produeix un dels licors amb més fama, el Licor Baileys, consistent en una barreja de crema de llet amb whisky irlandès, amb un contingut alcohòlic final del 17% del volum.

 Símbols estatals

L'estat comparteix molts dels símbols de l'illa d'Irlanda, entre els quals destaquen els colors verd i blau, animals com el llebrer irlandès o el cérvol, estructures com les torres rodones o la creu celta, i dissenys com els nusos i les espirals celtes. El shamrock, una tipologia de trèvol, ha estat el símbol nacional d'Irlanda des del , quan es va convertir en costum portar-ne un durant la diada de Sant Patrici. Aquests símbols són utilitzats tant per les institucions governamentals com per cossos privats de la República d'Irlanda.

La bandera d'Irlanda és una tricolor composta pel verd, el blanc i el taronja. La bandera deu els seus orígens al moviment Jove Irlanda de mitjans del , tot i que no es va popularitzar fins al seu ús durant l'alçament de Pasqua de 1916. Els colors representen la tradició gaèlica (verd) i els seguidors de Guillem d'Orange a Irlanda (taronja), essent el blanc la representació de l'aspiració de pau entre els dos. Va ser adoptada com la bandera de l'Estat Lliure d'Irlanda el 1922, mantenint-se com l'única bandera i ensenya del país. També hi ha una bandera naval, una bandera verda amb una arpa groga, establerta en els reglaments de les forces de defensa, i que oneja al pal principal dels vaixells, conjuntament amb la bandera nacional, en algunes circumstàncies (per exemple, quan un vaixell no està en moviment). Es basa en una ensenya no oficial d'Irlanda utilitzada entre els segles  i  i la bandera verda tradicional d'Irlanda datada ja durant el .

Al igual que la banderal nacional, l'himne nacional, Amhrán na bhFiann (en anglès: A Soldier's Song; "Una cançó del soldat"), remunta les seves arrels a l'alçament de Pasqua, moment en què la cançó va ser cantada pels rebels. Tot i que va ser publicada, originalment, en anglès, el 1912, va ser traduïda a l'irlandès el 1923, essent actualment la versió cantada més habitualment avui dia. La cançó va ser adoptada oficialment com l'himne de l'Estat Lliure d'Irlanda el 1926, i actualment segueix essent l'himne nacional de l'estat. Les primeres quatre estrofes de la tornada, seguides per les darreres cinc de la cançó, constitueixen l'himne presidencial.

L'escut d'Irlanda es va originar com l'escut dels monarques d'Irlandes, essent enregistrat com l'escut del Rei d'Irlanda durant el . A partir de la Unió de les Corones d'Anglaterra, Escòcia i Irlanda el 1603, apareixia quarterat a l'Escut del Regne Unit. Actualment és l'escut personal del president d'Irlanda, mentre aquest o aquesta assumeix el càrrec, i s'oneja com l'estendard presidencial. El símbol de l'arpa s'utilitza molt habitualment per part de l'estat per marcar documents oficials, monedes irlandeses i al segell del President d'Irlanda.

 Referències

 Bibliografia

 Bibliografia addicional

 Bunreacht na hÉireann (the 1937 constitution)
 The Irish Free State Constitution Act, 1922 J. Anthony Foley and Stephen Lalor (ed), Gill & Macmillan Annotated Constitution of Ireland (Gill & Macmillan, 1995) ()
 FSL Lyons, Ireland Since the Famine Alan J. Ward, The Irish Constitutional Tradition: Responsible Government and Modern Ireland 1782–1992 (Irish Academic Press, 1994) ()
 Michael J. Geary, An Inconvenient Wait: Ireland's Quest for Membership of the EEC, 1957–73'' (Institute of Public Administration, 2009) ()

Vegeu també
 Conflicte nord-irlandès
 Dia de Sant Patrici
 Irlanda del Nord
 Llista de peixos de la República d'Irlanda
 Regne d'Irlanda

Enllaços externs

 Lloc web oficial del turisme d'Irlanda
 Presidència de la República d'Irlanda
 Guia turistica d'Irlanda
 Societat de Beneficència dels Catalans de Dublín
 Diari Liffey

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


Daylight saving time brings an extra hour of daylight and a sense of renewed energy after a long, stuffy winter. It also heralds a rite of spring for Tampa homeowners: spring cleaning. The joy of a clean and tidy home can quickly turn to dismay, however, when you move your family room furniture and discover mold or mildew on the wall. If you find microbial growth during your spring cleaning, here's what you need to know.
Where Does Mildew Grow and How Do I Recognize It?
Spores and bacteria exist in the natural environment and can be found indoors as well as outside. Sometimes the growth is easily spotted, such as on a wall, a wooden headboard, bathroom tiles, or under a laundry room sink. Sometimes it's more elusive: hidden on the underside of carpet, inside your ductwork, above ceiling tiles, or behind wallpaper. You might also find growth on a bathing suit that was still damp when you packed it away last summer.
Spores and fungi look different depending on the strain of bacteria and the surface it's on. The most readily recognized microbial growth is the black or green kind. Sometimes the fungus is brown, white or yellow. Some growth is powdery and sooty in texture, while other fungi are slimy and wet. It may appear as white speckles, black spots, or it might be fuzzy. Stains or bubbles might indicate bacteria growth behind wallpaper.
Regardless of the type of growth or the surface, the common denominator in all of these situations is moisture; fungi need moisture to thrive. In Florida, heavy seasonal rains and high humidity are two familiar sources of moisture that contribute to fungus growth. Other internal sources of moisture include laundry, cooking, personal hygiene, and breathing. External sources that allow moisture into your home include leaky roofs, lack of insulation, clogged gutters, and a cracked foundation.
Managing moisture levels in your Tampa home, inside and out, is the key to controlling mold or mildews growth. As you do your spring cleaning, check pantries, ceilings, clothing storage areas, toy boxes, and plumbing connections for signs of moisture or water damage. If you find water, wipe it up immediately, dry out the area, and trace the source of the water. If you need to make repairs to prevent water from coming into your home, put them at the top of your spring maintenance to-do list.
Remediation is best done by an experienced professional because it requires caution. In some instances, such as when removing moldy wallpaper, disturbing the growth can lead to spores being released into the air. Another reason to seek the skills of a professional is that it's not enough to simply kill the fungus; you must also remove it because dead bacteria can still trigger an allergic reaction in some people. Untrained DIY mold remediation increases the likelihood that your problem will return because you left some growth behind.
In addition to their harmful health effects, fungus growth and spores can permanently damage carpeting and furniture and cause structural damage to your Tampa home. Also be aware that just because your home might be relatively new, it doesn't mean that you won't experience any fungus problems. In fact, because of new construction materials and methods, new homes can have more mildew problems than older homes in Tampa. Our remediation specialists will help you identify the type of fungus you're dealing with, check for growth in hard-to-see places, advise you on options for dealing with the bacteria, and handle the removal safely and efficiently.
Why take a chance on your family's health? If you find water damage or bacterial growth during your spring cleaning, check out the mold remediation services we offer at ServiceMaster Restore. If you're in the Pinellas and Pasco area, you can call us at 727-300-3773; homeowners in Tampa and the Hillsborough area can reach us at 813-603-2001.


text:
Hitler's American Model: The United States and the Making of Nazi Race Law (Paperback)
By James Q. Whitman
Bismarck: A Life (Paperback)
By Jonathan Steinberg
Dear Barack: The Extraordinary Partnership of Barack Obama and Angela Merkel (Paperback)
By Claudia Clark
Extreme North: A Cultural History (Hardcover)
By Bernd Brunner, Jefferson Chase (Translated by)
The Thirty Years War (Paperback)
By C. V. Wedgwood, Anthony Grafton (Foreword by)
Mein Kampf (Hardcover)
By Adolf Hitler
Hitler: Downfall: 1939-1945 (Paperback)
By Volker Ullrich, Jefferson Chase (Translated by)
Masters of the Air: America's Bomber Boys Who Fought the Air War Against Nazi Germany (Paperback)
By Donald L. Miller
Surviving Hitler, Evading Stalin: One Woman's Remarkable Escape from Nazi Germany (Paperback)
By Mildred Schindler Janzen, Sherye S. Green, Ken Gire (Foreword by)
Mein Kampf: The Stalag Edition: The Only Complete and Officially Authorised English Translation Ever Issued (Abridged / Paperback)
The Frankfurt Kitchen: Forty-One Stories of Growing Up in Post-World War II West Germany (Paperback)
By Heidi Laird
The Shortest History of Germany: From Julius Caesar to Angela Merkel—A Retelling for Our Times (Shortest History Series) (Paperback)
By James Hawes

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


Transformational leaders believe in others, they are 'value' driven and they are on a life-long journey of learning. These leaders have a curious mindset and have the ability to deal with complexity and uncertainty.
The natural laws of growth provide us with an incremental approach to the development of personal and interpersonal effectiveness. Stephen Covey talks to us about the maturity continuum from independence to interdependence.
On the maturity continuum, dependence is the paradigm of 'you', and how you require others to get what you want. Just like a child is dependent on a parent, or at the start of a new job you are reliant on others to show you the way!
But there are some important distinctions to be made here. Independent is the paradigm of 'I' – where you are responsible and self-reliant, and hold the mindset that it only takes you to get the job done. Then there is the interdependent, which is the paradigm of 'we'. In this mindset you collaborate, cooperate and you know as a leader you need a variety of talented individuals to get the job done to achieve success.
Transformative leadership embodies the spirit of interdependence – a reliance on a team of people who each bring their own unique gifts to the task, and a strong understanding that we can only achieve as a 'whole'. There is power in numbers and there is synergy in the need of others to complete a project, we need diverse personality traits, we need the variety of experiences and talents, we need the different ideas to make anything stick for success. It's all about collaborating with others and together we achieve more.
However, there is an unmistakable relationship between the traits of independence and interdependence … It's important for leaders to embody both to some degree. Being independent means having the ability to care of oneself first, because it's impossible to be of value to anyone, if you are not settled, grounded, and energised within yourself.
From this point, a leader can take on the characteristics of an interdependent leader – making the time for meaningful conversations with your team, with the ability to be genuine, transparent and share your feelings in a professional way, to show others you are human just like them. An interdependent leader takes the view that everyone has the resources they need, and sees the potential in others to grow.
In my opinion interdependent leaders are hard to find. For the most part, this comes down to the highly competitive business world we operate in and a lack of 'trust' in one another. And trust is the basis of highly functioning teams. Without trust in, or tolerance for other people (recognising that we are all very different), then a leader tends to influence with power, rather than empathy and compassion. Once the circle of trust is broken it is hard to mend. Trust is like a piece of paper. Once it is crumbled and scrunched up, it can't be perfectly straightened again.
Emotional intelligence is a key attribute as an interdependent leader. That is a skill in itself to understand and accept your own emotions, and in saying that, you may not be able to control all the events that happen to you, or the events that are coming at you. However, you can decide not to be reduced by them, nor let them control you. Daniel Goleman explains that our emotions have a mind of their own, one which can hold views quite independently of our rational mind. Daniel says "If you are tuned out of your own emotions, you will be poor at reading them in other people." And this is inherently true and something I witness time and again …. If you have no level of self-awareness, how can you influence when you have no idea of the impact your emotions have on others?
Accepting this and making a commitment to changing required a high level of awareness and humility… The leader took the feedback with a 'listening' mindset and took personal action. Now, that's an interdependent leader's attribute right there for you!
As individual leaders we strive to become 'independent' – to take care of ourselves but we also know that we need one another and vice versa as we are interdependent beings – the world only goes around with 'synergy' when we take care of each other. We are hardwired to connect, care, nurture and to belong to a community. That's why interdependent leaders have a deeper understanding and appreciation of other human beings.
Transformative leaders know that first because they have to know how to transform themselves before they can lead a team, let alone an organisation, through change. And they do that through the willingness to always learn, to accept all responsibility and accountability for their team and organisation.
You don't hear a transformative leader saying "It's not my job!" They jump in regardless and roll up their sleeves, they look less for reasons 'why' a project has gone off-track and seek 'how' instead – driving solutions and rallying resources for an end goal, ensuring that they are 100% committed regardless of other people's level of commitment.
Having a vision of the future that inspires us, one that guides us all in the same direction is key to any organisation. Otherwise you have individuals going in all different directions.
People have long talked of the fact that workplace culture is key to this, and it is. But workplace culture starts with leadership. The only way to drive motivation is to engage your team – don't simply mark-up the road map, telling them where to go, and when to be there. Explain the destination, clarify the 'why' and then share the end date, because some team members are driven by a deadline. Then… allow them to have input into devising the route and the navigation, and the ideas to bring it to life!
You'll be surprised at the ideas and the energy, and momentum this can build. When you set the vision and let your team to come up with the 'how', collaboration will ensue. This takes strategic planning. It also takes a tenacious leader who has the respect of a team and can trust that they're all committed to the result.
It takes courage to ask others how are we going to get there because our old way of thinking is if we are in a leadership role, we should know and we are going to get our team on board. But this is such an outdated way of thinking! At our very core, people want to work together, we want to help, we want to be of service. It's the human way. But in order to garner this very core quality for people – accepting that there's likely to be a bit of 'What's in it for me?' along the way, you need to lead by example, and be of service to your team.
You also need to step into an 'abundance' mindset – the idea that there are infinite possibilities and the sheer talent and skills on your team will show you the way. You must also build effective partnerships and relationships – this begins with a genuine desire to 'listen' and 'understand' the other person's situation and points of view at all times. Keeping positive, and coaching everyone towards the end goal.


I am looking to make a few more connections with people who live in South Carolina. I am looking for good recommendations for lenders and I would like to make contact with some wholesalers so that I gain the opportunity to see off market deals.
Welcome to the fun! We are active investors in the Greenville/Spartanburg area. If that's the area you are looking at and we can help with anything just let us know. Feel free to message or call any time.
I am a real estate agent in Fort Mill SC (Charlotte NC Metro Area). If you need any help in my area let me know. I can find you some lenders and wholesalers.


If this is the first time that you have connected to the Dynamics AX Cubes, then you will need to create a data connection within Excel. You will only have to do this once, because Excel will remember the connection.
To do this, select the Data ribbon bar, and click on the From Other Sources button from within the Get External Data group. From the dropdown, select the From Analysis Services menu item.
When the Data Connection Wizard dialog box is displayed, type in the name of the server where your cubes are store on, and then click on the Next button.
The next page will ask you to select the cube that you want to connect to. If you uncheck the Connect to a specific cube or table option, then you will be able to re-use this connection over and over again and connect to any of the 14 different areas without creating a new connection. To move on to the next step, click on the Next button.
Finally, give your connection a name (or leave it as the default name) and then click on the Finish button.
Note: The next time that you want to connect to the cubes, you will not have to go through the setup steps. All you will need to do is click on the Existing Connections button from within the Get External Data group.
This will allow you to select the connection that you created from the list of existing connections that Excel has saved away.
All you need to do now is select the cube that you want to create a report off, and click the OK button.
Excel will then ask you how you want to report off the data – a PivotTable Report will work fine for this example – and then click the OK button.
This will open up a worksheet with the blank PivotTable on the left, and all of the cube dimensions and measures on the right. All of the data has been distilled down into a set of groups and names that everyone should be able to understand.
To create a report you just need to select the items that you want and add them to the PivotTable.


text:
TopTV ready for porn hearing
Johannesburg – An application by TopTV to broadcast three pornography channels will be heard by the Independent Communications Authority of SA (Icasa) on Thursday, the pay-television operator said.
"TopTV are gearing themselves to present their case," it said in a statement on Wednesday.
"TopTV hopes to launch a bouquet of three subscription-based channels that will offer South African viewers a choice to view adult entertainment… in the privacy of their homes."
It argued that South Africans had the constitutional right to choose what they watched, and it argued that adult content was freely available on the internet, without any protection for children.
TopTV previously applied to Icasa to air the porn channels, but received no response for two months. It then decided to go ahead without Icasa's permission.
Icasa then made an urgent application to the High Court in Johannesburg, which ruled that TopTV could not broadcast the channels until Icasa had made a decision.
In December 2011, Christian organisations, including the Evangelical Alliance of SA and the Methodist Church of SA, planned a boycott of TopTV, its advertisers and sponsors, after the move was announced.
Family Policy Institute director Errol Naidoo said the broadcast of hardcore pornography on television degraded women and exposed children to harmful content.
source: channel 24


text:
Q: steeltoe out of memory There was a problem with the operation of the steeltoe. Previously, we did not have a load and this problem did not arise. At the moment, the service is under load of 270-300 requests per second. And within 3 hours memory is clogged. We use 3 replicas and each with 4 GB of RAM. After removing the memory dump, it turned out that everything was clogged with strings. With a more detailed breakdown, it turned out that metrics were being collected. We have connected 2 Info and health actuators. But at the same time, all other enpoints are available by default. In configuration
Configuration
eureka:
  instance:
    StatusPageUrlPath: "/actuator/info"
    HealthCheckUrlPath: "/actuator/health"

endpoints:
    actuator:
      exposure:
        include: [info, health]
        exclude: [cloudfoundry, dbmigrations, env, heapdump, httptrace, hypermedia, loggers, mappings, prometheus, refresh, threaddump, metrics]
    cloudfoundry:
      enabled: false
    dbmigrations:
      enabled: false
    env:
      enabled: false
    heapdump:
      enabled: false
    httptrace:
      enabled: false
    hypermedia:
      enabled: false
    loggers:
      enabled: false
    mappings:
      enabled: false
    metrics:
      enabled: false
    prometheus:
      enabled: false
    refresh:
      enabled: false
    threaddump:
      enabled: false

I'll make a reservation right away that everything that is indicated in the config at the moment is already experiments.
With these settings, enpoints such as "httptrace" are not available, but before the exception they were available and it was possible to directly see the data in the browser.
It didn't solve the memory problem.
When studying steeltoe sources, we found out that metrics are being cleared, but for this you need to connect "metrics" or "prometheus".
I would like to know why the metrics are saved if I specify specific 2 actuators? If I don't need this data, how can I customize the configuration without saving it?

A: The .AddSteeltoe method was created to simplify the Steeltoe configuration experience. It uses other pre-existing methods for wiring up Steeltoe components, but is only able to configure those which have been added via NuGet references. Exclusions are supported, because it isn't feasible to support passing parameters. Standard ways of configuring components via app configuration should not be affected by your choice of using .AddSteeltoe or the other methods.
It is true that there are some observability pieces (eg: HttpTraceDiagnosticObserver and AspNetCoreHostingObserver) that automatically start up even when related actuators are not enabled, but there are safeguards to avoid endless memory usage. I've just tested a sample app (with 50+ threads making continuous requests) like you'll see relevant bits of below, and the memory climbs until the buffers fill (like 85mb to 135mb) but after it stabilizes there's no further memory growth.
It is possible to enable/disable specific metrics observers if you are still concerned about their memory usage. I don't think there's currently a way to disable the http trace observer, so if you'd like to see that it would be a good feature request.
If this doesn't answer your question, I'd recommend opening an issue in the Steeltoe repo on github and including a sample that reproduces the issue.
Sample project file:
<Project Sdk="Microsoft.NET.Sdk.Web">
  <PropertyGroup>
    <TargetFramework>net5.0</TargetFramework>
  </PropertyGroup>
  <ItemGroup>
    <PackageReference Include="Steeltoe.Bootstrap.Autoconfig" Version="3.1.1" />
    <PackageReference Include="Steeltoe.Management.EndpointCore" Version="3.1.1" />
  </ItemGroup>
</Project>

Sample Program.cs
using Microsoft.AspNetCore.Hosting;
using Microsoft.Extensions.Hosting;
using Steeltoe.Bootstrap.Autoconfig;

namespace WebApplication6
{
    public class Program
    {
        public static void Main(string[] args)
        {
            CreateHostBuilder(args).Build().Run();
        }

        public static IHostBuilder CreateHostBuilder(string[] args) =>
            Host.CreateDefaultBuilder(args)
                .ConfigureWebHostDefaults(webBuilder =>
                {
                    webBuilder.UseStartup<Startup>();
                })
                .AddSteeltoe();
    }
}

redpajama_set_name: RedPajamaStackExchange


text:
Q: How to imitate OuterGlowBitmapEffect using WPF effects? I tried using DropShadowEffect but it's "glow" strength weakens when you increase BlurRadius. I want to have strong outer glow like the image below.

If I stack the same effect a dozen times I am able to get this, but the performance tanks after this. Is this possible to do using WPF with a single effect?

A: Depending on how large you want the radius of the blur to be and how smooth the result needs to be, you could stack different effects like gradient stops instead of repeatedly stacking the same effect.

Like you pointed out, the DropShadowEffect strength gets weaker as the BlurRadius increases.

<TextBox Text="DropShadowEffect">
    <TextBox.Effect>
        <DropShadowEffect BlurRadius="50"
                          ShadowDepth="0"
                          Color="Blue"
                          Opacity="1"/>
    </TextBox.Effect>
</TextBox>

Additionally, applying effects directly to the TextBox impacts the rendering quality of the text. The proposed solution to the linked question (setting TextOptions.TextFormattingMode="Display" on the Window) also has layout implications. Instead, you can draw a Rectangle with a BlurEffect behind your element.

<Rectangle Fill="Blue"
           Height={Binding ElementName=MyTextBox, Path=ActualHeight}"
           Width={Binding ElementName=MyTextBox, Path=ActualWidth}">
    <Rectangle.Effect>
        <BlurEffect Radius="50"/>
    </Rectangle.Effect>
</Rectangle>
<TextBox x:Name="MyTextBox" Text="Rectangle with BlurEffect"/>

You can then add an additional Rectangle for each gradient stop. Here there are two: one at 50 to define the overall size of the blur, and one at 30 to strengthen the glow around the control.

<Rectangle Fill="Blue"
           Height={Binding ElementName=MyTextBox, Path=ActualHeight}"
           Width={Binding ElementName=MyTextBox, Path=ActualWidth}">
    <Rectangle.Effect>
        <BlurEffect Radius="50"/>
    </Rectangle.Effect>
</Rectangle>
<Rectangle Fill="Blue"
           Height={Binding ElementName=MyTextBox, Path=ActualHeight}"
           Width={Binding ElementName=MyTextBox, Path=ActualWidth}">
    <Rectangle.Effect>
        <BlurEffect Radius="30"/>
    </Rectangle.Effect>
</Rectangle>
<TextBox x:Name="MyTextBox" Text="Two Rectangles with BlurEffect"/>

You asked about the perceived sharpness around the corners of the TextBox and I must admit I don't have a good solution. I initially considered rounding the corners of the blurred elements behind your control by using a Border instead of a Rectangle, but I honestly don't see much of a difference.

<!-- Remove the CornerRadius property for square corners. -->
<Border CornerRadius="10" Background="Blue">
    <Border.Effect>
        <BlurEffect Radius="50"/>
    </Border.Effect>
</Border>
<Border CornerRadius="10" Background="Blue">
    <Border.Effect>
        <BlurEffect Radius="30"/>
    </Border.Effect>
</Border>

Of course, you could always make the background objects larger than your control. Here they are in the same cell of a Grid but there is extra space for the Border to grow because the TextBox has a Margin. A smaller top/bottom margin and larger left/right margin means the glow will be more uniform around the control.

<!-- These items should be in the same cell of a Grid -->
<Border CornerRadius="10" Background="Blue">
    <Border.Effect>
        <BlurEffect Radius="50"/>
    </Border.Effect>
</Border>
<Border CornerRadius="10" Background="Blue">
    <Border.Effect>
        <BlurEffect Radius="30"/>
    </Border.Effect>
</Border>
<TextBox Text="TextBox has an 8px, 4px margin" Margin="8 4"/>


text:
Kanye West denies saying of Kim Kardashian, 'She's my Beyonce'
April 17, 2012 | 8:01pm
Kanye West says he never called Kim Kardashian "my Beyonce." Johnny Nunez/WireImage
Kanye West was not pleased with "SNL" mocking his relationship with Kim Kardashian by repeating the quote, "She's my Beyonce." West refutes ever having uttered the line, saying, "That doesn't even sound like me."
In an "SNL" send-up that aired on Saturday night, comedian Nasim Pedrad played Kardashian while Jay Pharoah portrayed West. "I love this woman," Pharoah's West says. "As I said earlier this week, she's my Beyonce."
Pharoah was repeating a quote given to Us Weekly by a source close to the rapper last week. But West claims he never actually said the words.
"Of course there are a lot of media inaccuracies surrounding this past couple of weeks, especially the 'She's my Beyonce' quote," West tells Us Weekly, before paying his respects to his Watch the Throne collaborator, Jay-Z. "I would never compare anyone to my friend's wife."
KANYE WEST CHANGES SONG TITLE FROM 'THERAFLU' TO 'WAY TOO COLD'
NEEDY KIM KARDASHIAN SOLD ON KANYE WEST
West admits to being annoyed by the repeating of the quote.
"Come on now, that doesn't even sound like me," says West. "If I don't say something in a rap or on Twitter, it's not true."
West, meanwhile, deftly dodged the real question — whether he and Kardashian are indeed dating or were simply trying to drum up publicity with their marathon date through New York earlier this month. The date coincided with the release of his single "Way Too Cold" (originally titled "Theraflu"), in which he divulged, "I admit I fell in love with Kim."
Barbara Walters shocks with S&M talk


text:
The Second Battle of Marengo or Battle of Cascina Grossa (20 June 1799) saw French troops under General of Division Jean Victor Marie Moreau clash with a force of Austrian soldiers led by Feldmarschall-Leutnant Heinrich von Bellegarde. The early fighting between Emmanuel Grouchy's division and Bellegarde was inconclusive. However, late in the day Moreau committed Paul Grenier's French division to the struggle and the Austrians were driven from the field. This War of the Second Coalition battle occurred near Spinetta Marengo which is just east of Alessandria, Italy.

Moreau was supposed to cooperate with Jacques MacDonald's army which was grappling with Alexander Suvorov's Austro-Russians at the Battle of Trebbia to the east. When Moreau moved north, Bellegarde offered battle because his task was to keep the French from joining MacDonald. Moreau was too late; that day MacDonald's defeated army began to retreat from the Trebbia River. The French victory was barren because Moreau soon had to withdraw to the mountains to avoid being caught by Suvorov's returning soldiers.

References

Conflicts in 1799
Battles of the French Revolutionary Wars
Battles of the War of the Second Coalition
Battles involving France
Battles involving Austria
1799 in Italy


text:
Sheriff: Two men charged after ambushing Dollar General worker closing shop
Antone Henderson. Source: St. John Facebook Page
Updated: Jun. 7, 2018 at 7:56 AM CDT
Glenn Lee Jr. Source: St. John Facebook Page
ST. JOHN THE BAPTIST PARISH, LA (WVUE) - Two men have been arrested after a woman was shot during an armed robbery in Reserve Tuesday night.
According to the St. John the Baptist Sheriff's Office Facebook page, Glenn Lee Jr., 19, of Reserve and Antone Henderson, 20, of LaPlace have been charged in the incident.
On Tuesday around 11 p.m., deputies responded to Dollar General on West Airline Highway in Reserve in reference to an armed robbery.
According to the report, deputies learned a 46-year-old female employee had been shot in the knee and hand and sustained injuries to the head in the shooting.
Officers learned that Lee and Henderson, who were wearing dark clothes and white masks, approached the victim as she closed and exited the Dollar General.
The suspects demanded she get out of her vehicle and re-enter the store, according to the report.
Deputies said when she refused and attempted to drive away, the suspects began shooting at her.
As she was attempting to drive away from the suspects, she lost control of the vehicle and crashed into a culvert, according to the report.
The suspects then fled the scene on foot.
Emergency medical services arrived on scene and administered aid to the victim, according to the post.
Deputies said she was transported to University Hospital where she is in stable condition.
Both Lee and Henderson were booked with attempted armed robbery and attempted first degree murder.
As of Wednesday, bond had not been set.
3 siblings killed by wrong-way driver in head-on collision, LSP says
"I'm so scared," neighbors, families reeling following Christmas Day murders
Mardi Gras parade routes modified to 'maximize public safety'
New Orleans Underground: The city beneath the city
Woman accused of killing boyfriend with sword on Christmas Eve


text:
Roundheads were the supporters of the Parliament of England during the English Civil War (1642–1651). Also known as Parliamentarians, they fought against King Charles I of England and his supporters, known as the Cavaliers or Royalists, who claimed rule by absolute monarchy and the principle of the divine right of kings. The goal of the Roundheads was to give to Parliament the supreme control over executive administration of the country/kingdom.

Beliefs
Most Roundheads sought constitutional monarchy in place of the absolute monarchy sought by Charles; however, at the end of the English Civil War in 1649, public antipathy towards the king was high enough to allow republican leaders such as Oliver Cromwell to abolish the monarchy completely and establish the Commonwealth of England.

The Roundhead commander-in-chief of the first Civil War, Thomas Fairfax, remained a supporter of constitutional monarchy, as did many other Roundhead leaders such as Edward Montagu, 2nd Earl of Manchester, and Robert Devereux, 3rd Earl of Essex; however, this party was outmanoeuvred by the more politically adept Cromwell and his radicals, who had the backing of the New Model Army and took advantage of Charles' perceived betrayal of England in his alliance with the Scottish against Parliament.

England's many Puritans and Presbyterians were almost invariably Roundhead supporters, as were many smaller religious groups such as the Independents. However, many Roundheads were members of the Church of England, as were many Cavaliers. Roundhead political factions included the proto-anarchist/socialist Diggers, the diverse group known as the Levellers and the apocalyptic Christian movement of the Fifth Monarchists.

Origins and background

Some Puritans (but by no means all of them) wore their hair closely cropped round the head or flat. There was thus an obvious contrast between them and the men of courtly fashion, who wore long ringlets. During the war and for a time afterwards, Roundhead was a term of derision, and in the New Model Army it was a punishable offence to call a fellow soldier a Roundhead. This contrasted with "Cavalier", a word used to describe supporters of the Royalist cause, but which also started out as a pejorative term. The first proponents used it to compare members of the Royalist party with Spanish Caballeros who had abused Dutch Protestants during the reign of Elizabeth I. However, unlike Roundhead, Cavalier was later embraced by those who were the target of the epithet and used by them to describe themselves.

"Roundheads" appears to have been first used as a term of derision toward the end of 1641, when the debates in Parliament in the Clergy Act 1640 were causing riots at Westminster. The Encyclopædia Britannica Eleventh Edition quotes a contemporary authority's description of the crowd that gathered there: "They had the hair of their heads very few of them longer than their ears, whereupon it came to pass that those who usually with their cries attended at Westminster were by a nickname called Roundheads". The demonstrators included London apprentices, for whom Roundhead was a term of derision, because the regulations which they had agreed to included a provision for closely cropped hair.

According to John Rushworth, the word was first used on 27 December 1641 by a disbanded officer named David Hide. During a riot, Hide is reported to have drawn his sword and said he would "cut the throat of those round-headed dogs that bawled against bishops"; however, Richard Baxter ascribes the origin of the term to a remark made by Queen Henrietta Maria, the wife of Charles I, at the trial of Thomas Wentworth, 1st Earl of Strafford, earlier that year. Referring to John Pym, she asked who the roundheaded man was. The principal advisor to Charles II, Edward Hyde, 1st Earl of Clarendon, remarked on the matter, "and from those contestations the two terms of Roundhead and Cavalier grew to be received in discourse, ... they who were looked upon as servants to the king being then called Cavaliers, and the other of the rabble contemned and despised under the name of Roundheads."

After the Anglican Archbishop William Laud made a statute in 1636 instructing all clergy to wear short hair, many Puritans rebelled to show their contempt for his authority and began to grow their hair even longer (as can be seen on their portraits) though they continued to be known as Roundheads. The longer hair was more common among the "Independent" and "high-ranking" Puritans, which included Cromwell, especially toward the end of the Protectorate, while the "Presbyterian" (non-Independent) faction, and the military rank and file, continued to abhor long hair. By the end of that period, some Independent Puritans were again derisively using the term Roundhead to refer to the Presbyterian Puritans.

Roundhead remained in use to describe those with republican tendencies until the Exclusion Crisis of 1678–1681, when the term was superseded by "Whig", initially another term with pejorative connotations. Likewise, during the Exclusion Bill crisis, the term Cavalier was replaced with "Tory", an Irish term introduced by their opponents that was also initially a pejorative term.

Notes

References

Attribution

Roundhead
English Civil War
Parliament of England


At ringside, where you could hear the loose boards under the canvas rattle like an old boardwalk, about twenty fans took their seats. They were joined by friends and relatives of the boxers, decked out in those digital t-shirts the universities tried to ban. A larger crowd was expected. It was supposed to be a return to the glory days of the 2030s. It was supposed to be a battle of the centuries.
Instead, what we got was superior. There are better uses for time travel than bringing back clinch-loving boxers of old. I consider that era of bruises and ringside doctors checking for brain injuries with a flashlight best left alone.
While the gimmick of an Ali match created more buzz since they announced weight divisions were being eliminated, experts deemed his "butterfly" no match for the boxed-winged variable-cycle hybrid engines of today. It's doubtful he could even see a modern, 73 mph jab – twice the speed of 1970s jabs. And the punches, routinely measured over 2,000 psi, are double the force of any of Frazier's. Ignore the historians – science is not wrong anymore.
Though boxing is at its lowest point in popularity, it is at its highest in quality. Ringside judges have long been replaced by eye-bots that pull data from 12 cameras. Because of the sensors that monitor force and the automatic "knockout" when a punch registers 1600 psi, brain damage has been eliminated.
Instead of the slow, light-hitting Ali, we had two highly advanced athletes in a true athletic competition. Their muscles ripped from exercise and atom-splits, they stood side-by-side in ring-center and, while smiling at their families, awaited the bell. When it rang, the champ launched his blinding fists into the air and quickly gained the lead in punch count. The challenger, standing to champ's left, went for the "knockout." Behind on points, he swung from the knees, each punch getting closer to 1600 psi.
Chants of Speed! Speed! Speed! competed against chants of Power! Power! Power!
In round three, it happened. With the champ comfortably ahead on points and still throwing, the challenger dipped until his left fist was level with his ankle, then launched a hook that traveled in an upside-down arch that, somewhere around his belly button, set off the knockout buzzer. The punch registered 1975 psi. Knockout.
The now ex-champ shook his head dejectedly and mumbled all the way to the showers, "I almost had him." He would've "had" Ali or Frazier. In not-quite three rounds, he threw more than four-times the amount of punches they did in 15 rounds. Battle of the Centuries? The new champ put it best.
Is it my imagination, or there was no actual contact in this match ? Contenders just threw punches in the air and head it measured by judge-bots to see who punches better ?
Even if I didn't get it though, great concept.
Very original idea and well executed. Was the fight called by a Howard Cosell bot?
They might well be better on many levels, but … where is the human element?


Spritvest Sdn Bhd was founded in 1995, a home-grown technology company specialised in design, development and implementation of its proprietary Enterprise Data Capture (EDC) solutions. These include proven and award-winning applications designed for automated data identification and collection as well as a range of mobile wireless computing solutions catered for businesses from across various sectors.
In 2008, Spritvest Sdn Bhd became a subsidiary of Grand-Flo Berhad(previously known as Grand-Flo Solution Berhad) and converted the company name to Grand-Flo Spritvest Sdn Bhd. With over 10 years of industry experience, the company still strive to provide excellent solutions that allow customisation of bar codes, RFID and smart cards systems, tailored to the unique needs of any business environment.
Grand-Flo Electronic System Sdn Bhd was incorporated in 1996 to develop Automated Identification (Auto ID) System Solution. Grand-Flo Electronic System started as a value-added distributor of bar code equipments and customised in-house integration solution.
Recognising that there was significant untapped potential for automation of business processes of various industries in Malaysia and after acquiring in depth domain knowledge and technical know-how in the field of Auto ID, the business operations were expanded to provide Total Auto ID solutions in bar coding that encompassed bar code design and printing, business software solutions that integrate with the customers' ERP systems such as SAP, Baan, JD Edward, Oracle and Solomon using middleware to provide critical information for management purpose. The company principally involved in the provision of integrated Enterprise Data Collection and Collation System (EDCCS) solutions using bar code and Radio Frequency (RF) technologies.
Grand-Flo Data Centrix specialised in the design and development of its proprietary mobile wireless computing solutions catered for business from across various sectors. Grand-Flo Data Centrix offers customers, the industry and the market, a unique proposition of providing proven knowledge in the data acquisition.
Incorporated in year 2012 to serve as an investment holding company for the group.
Grand-Flo (HK) Limited, become a subsidiary of Grand-Flo Berhad (previously known as Grand-Flo Solution Berhad) in 2008, specialised in developing and marketing Supply Chain Execution Solutions, Automated Data Collection and Mobile Computing Systems that fully integrated with major ERP and legacy systems.
These products comprise of bar code and RFID reading equipment, hand-held computers and radio frequency data communications systems, which are used as strategic building blocks for data transaction systems in warehouse logistics, distribution and transportation, factory automation and other applications.
Its sophisticated suite of software tailored specifically to the business practice in Asia allows users of SAP, Oracle, PeopleSoft, Mapics and other leading enterprise systems to dramatically increase productivity and efficiency through seamless data collection products and services.


text:
Top 10 American Civil War sites
Call our travel experts
9am - 9pm Mon - Sun
American Sky can tailor-make your next holiday whatever your budget.
The bloodiest and most brutal battle on American soil, the American Civil War was fought between the North (Union states) and the South (Confederate states). Triggered by the election of Abraham Lincoln, it began on 12 April 1861 when Confederate forces attacked a US Union military installation at Fort Sumter in South Carolina, and ended on 9 April 1865 when General Robert E. Lee surrendered to General Ulysses S. Grant at Appomattox Courthouse in Virginia. The North triumphed, and the 13th Amendment to the US Constitution - "Neither slavery nor involuntary servitude, except as a punishment for crime whereof the party shall have been duly convicted, shall exist within the United States, or any place subject to their jurisdiction" - was ratified on 6 December 1865.
Over 150 years later, this most devastating of conflicts continues to play a critical role in America's military, social, political, and human history (although how it is systematically taught to schoolchildren varies enormously from state to state). But away from the classroom, nothing beats walking in the footsteps of heroes and seeing firsthand the scenes of struggle and sacrifice where an estimated 625,000 men lost their lives. Here's our round-up of the 10 most visit-worthy American Civil War sites, all of which have been preserved for future generations. Not only do they bring the earliest chapters of the USA's story to life, but also they will take you back to the time of the blue versus the grey.
Palmito Ranch Battlefield National Historic Landmark
Where: Cameron County, Texas.
Then: On 12 May 1865, the Union and Confederate forces would engage in what is widely considered the final battle of the American Civil War. Though the war had officially ended with Robert E. Lee's surrender at Appomattox Court House more than a month earlier, there would be one more battle at Palmito Ranch on the Texas-Mexico border, near Brownsville. While casualties were extremely low (Union troops counted two killed and 28 wounded; Confederate troops suffered minor casualties and a final victory), the four-hour conflict was seen as a lost cause, described by US historian Bruce Catton as a "final, lonely, meaningless little spatter."
Now: Myth has it that that the two armies didn't know the war was already over, but historians feel that is questionable. Today, the site of Palmito Ranch appears much as it did in 1865 - a remote stretch of marshy prairie. There's little battlefield interpretation except for a marker, some signage on Boca Chica Highway (Texas State Highway 4), and an observation platform that affords a good look at the battlefield. Most visitors combine a visit here with historic sites in nearby Brownsville - a major hub in the international trade flowing out of the Rio Grande.
Fort Sumter National Monument
Where: Charleston, South Carolina.
Then: The Confederate's artillery attack of a tiny brick Union-held fort on an equally tiny island in the mouth of Charleston Harbor is most famous as the site of the first shots of the American Civil War. The first shelling took place at 4:30am on 12 April 1861, leading to the fort's Union forces (with only 85 men and 60 cannons) enduring a 34-hour military exchange that was a call to arms for both sides. While the number of fatalities was miraculously minimal (only two soldiers and one mule), the fort became a Southern stronghold for most of the four-year war (many historians refer to this battle as the 'first salvo' of the bloodiest war in American history).
Now: Accessed only by boat from the sparkling Atlantic waterways, daily ferries run Fort Sumter tours year-round, leaving from two departure locations at Liberty Square in Charleston and Patriots Point in Mount Pleasant. Lasting for approximately two hours and 15 minutes, highlights include standing on the grounds where America's deadliest war began, exploring the well-preserved fort ruins and artillery artifacts, checking out the Civil War-era cannons, spending time at the museum, and browsing the souvenir shop for history books and other paraphernalia.
Fredericksburg Battlefield
Where: Fredericksburg, Virginia.
Then: When Abraham Lincoln learned of the Union defeat at Fredericksburg, he declared, "If there is a place worse than hell, I'm in it." Fought for several days in December 1862 at Slaughter Pen Farm and Marye's Heights, the battle was a crushing defeat for the Union but one of the most decisive victories for Robert E. Lee. Involving nearly 200,000 soldiers (the largest concentration of troops in any American Civil War battle), it resulted in Major General Ambrose Burnside relieved of his command and Abraham Lincoln criticised for not ending the war quickly. In March 2006, the Civil War Trust embarked on a $12 million fundraising campaign to purchase the 208-acre Slaughter Pen Farm on the southern end of the Fredericksburg Battlefield.
Now: Described as the "heart and soul of Fredericksburg", the hallowed ground at Slaughter Pen Farm where Union soldiers advanced with little or no cover against strongly positioned Confederates on high ground (Prospect Hill) has a 1.75-mile walking trail with interpretive signs. Further historic sites are revealed at the 8,400-acre Fredericksburg Spotsylvania National Military Park, including Chatham Manor, Salem Church, and Ellwood Farm (where Stonewall Jackson's amputated left arm is buried in its own marked grave).
Where: Manassas, Virginia.
What: Not one but two army clashes on the plains of Manassas, the First and Second Battles of Bull Run (on 21 July 1861 and 28 and 30 August 1862 respectively) showed just how bloody the American Civil War could be. The Confederates won a solid victory in both, bringing them to the height of their military power and dashing any then hopes for the retreating North. This once-peaceful 5,000-acre slaughter site in the Virginia countryside was also where General Thomas J. Jackson famously acquired his nickname "Stonewall" (allegedly bestowed upon him by Barnard Elliott Bee Junior for his courage and tenacity when leading the troops to battle).
Now: The Henry Hill Visitor Centre is an excellent starting point for walking tours around the smaller First Battle of Bull Run field, and driving tours around the much larger Second Battle of Bull Run site. For background on both battles, highlights watch the introductory film, Manassas: End of Innocence, before checking out the museum's detailed exhibits (uniforms, weapons, artifacts, fibre-optic battle map), hitting the one-mile-long Henry Hill Loop Trail, and visiting the monumental bronze statue of Thomas J. Jackson astride his horse, "Little Sorrell".
Antietam National Battlefield
Where: Sharpsburg, Maryland.
Then: A stalemate that left some 23,000 soldiers killed, wounded, or listed as missing in action, the Battle of Antietam on 17 September 1862 was the American Civil War's single most deadly day. And while the battle did not result in a victory for either side, the days that followed saw the peaceful village of Sharpsburg turned into a chilling burial ground that extended for miles in all directions (because of the catastrophic nature of the battle, exact numbers of casualties were impossible to compile). Following this tragedy, Lincoln created his initial draft of the Emancipation Proclamation, shifting the war's focus from fighting for reunification to fighting for slavery's end.
Now: There's no shortage of landmarks to explore on the 8.5-mile self-guided driving tour through the battlefield; most interestingly Burnside's Bridge, the Cornfield, and Dunker Church - a humble house of worship that's one of the most famous churches in American military history. Further highlights include watching the James Earl Jones-narrated introductory film at the visitor centre, stopping by at the Pry House Field Hospital Museum, and walking down the church-like quiet Bloody Lane - the sunken clay road that saw most of the fiercest fighting.
Appomattox Court House National Historical Park
Where: Appomattox, Virginia.
Then: No battlefield-hopping tour is complete without a stop at the place where the American Civil War ended. On 9 April 1865, Confederate General Robert E. Lee officially surrendered to Union General Ulysses S. Grant in the parlour of the McLean House in Appomattox Court House. Established as a national monument in 1940 and a national historical park in 1954, the site comprises of over two dozen restored buildings, a reconstruction of the McLean home, the dirt road where Lee's army finally folded its flags, a Confederate cemetery, and the entire village of Appomattox Court House - the former county seat for Appomattox County.
Now: The reconstruction of the McLean House, meticulously built by the National Park Service and opened to the public in 1949, is the obvious highlight - especially the parlour where Lee and Grant met. There's also an excellent visitor centre where you can see the pencil used by Lee to sign the Confederacy's surrender, tour the Clover Hill Tavern used by Union soldiers to print 30,000 parole passes for Confederate soldiers, and watch a fascinating screening of the park's film Appomattox, With Malice Toward None (first released in April 2015).
Shiloh National Military Park
Where: Shiloh, Tennessee.
Then: Also known as the Battle of Pittsburg Landing, the Battle of Shiloh was the largest battle in the American Civil War's Mississippi Valley Campaign, resulting in 109,784 soldiers thrown into the fight on April 6 and 7, 1862. In spite of the Union's victory, the amount of causalities (over 23,000 men were killed, injured, or missing) was shocking to both sides. Nowadays, there are several key landmarks at the wooded battlefield just north of the Mississippi border, including the Shiloh Church, the Pittsburg Landing on the west bank of the Tennessee River, and the Sunken Road - a simple farm road that ended up being legendary as the spot for the fiercest fighting.
Now: Shiloh National Military Park is home to the battlefield of Shiloh itself as well as a United States National Cemetery for around 4,000 soldiers and their family members. Most visitors take the 12-mile driving tour for 20 tour stops at iconic places such as the Peach Orchard, the Hornet's Nest, the Albert Sidney Johnston death site, and the notorious Bloody Pond. There's also the option of taking driving and walking tours of Civil War Corinth in Mississippi to see surviving fortifications, homes used by Civil War Generals, and portions of the Corinth Battlefield.
Andersonville National Historic Site
Where: Andersonville, Georgia
Then: Given that death was not limited to the battlefields, the military prison located deep behind Confederate lines at Andersonville is the only site in the National Park System to serve as a memorial to all American prisoners of war. Officially known as Camp Sumter (named for the south Georgia county it occupied), the facility was designed for a maximum of 10,000 prisoners (at its most crowded it held more than 32,000 men, all held in horrific conditions). Of the 45,000 Union soldiers incarcerated during the prison's 14-month existence, almost 13,000 died (later to be buried in a cemetery created just outside the prison walls).
Now: Nothing is more haunting than the Andersonville National Cemetery beside the park's entrance for row upon row of white headstones. There's also two reconstructed walls to mark the 26-acre perimeter of the prison itself, and thousands of graves that illustrate the continuing cost of freedom (the cemetery is still in use; around 150 soldiers are buried here each year). The site is also home to the National Prisoner of War Museum, which opened in 1998 to honour all US prisoners of war in all wars (this also doubles as the site's visitor centre).
Vicksburg National Military Park
Where: Vicksburg, Mississippi.
Then: The bloody scene of a 47-day siege between 18 May and 4 July 1863, the outcome at the river port city of Vicksburg split the Confederacy in two by giving the Union control of the Mississippi River. Over the course of those summer months, Ulysses S. Grant carried out one of the most effective campaigns in the annals of military history by capturing what was nicknamed the "Gibraltar of the South". Today, there are 1,325 historic monuments and markers at Vicksburg National Military Park, including the 116-acre Vicksburg National Cemetery - the final resting place of 17,000 soldiers (the site was established by an act of Congress in 1866).
Now: Today, the battlefield at Vicksburg features 20 miles of reconstructed trenches and earthworks, a 16 mile tour road that parallels the Union and Confederate lines, 144 emplaced cannons, an antebellum home, a fascinating museum, and the restored Union gunboat-USS Cairo that sunk in 1862 (it was raised in 1964 and is one of only four surviving American Civil War ironclads). The military park can be walked or hiked, but given that it's a 20-mile loop, a self-driving tour is your best bet (detailed maps are available at the site entrance).
Where: Gettysburg, Pennsylvania.
Then: The history of the USA hung in the balance on the first three days of July 1863, as the Battle of Gettysburg unfolded in the Pennsylvania countryside. Resulting in 51,000 casualties, this was not only the American Civil War's biggest battle, but a fight that led to the most bloodshed in the least amount of time. Four months later, on 19 November 1894, Abraham Lincoln delivered the Gettysburg Address ("Four score and seven years ago….") at the site's dedication ceremony for the Soldiers' National Cemetery, connecting the sacrifices of the American Civil War with the desire for "a new birth of freedom" that would bring equality to all.
Now: While driving along the widespread battlefield sites is an option, walking in the footsteps of the soldiers at iconic sites such as Little Round Top, Devil's Den, Cemetery Ridge, Culp's Hill, and Pickett's Charge is a bucket-list must. Further battle stories come alive at the Gettysburg National Military Park Museum & Visitor Center - a state-of-the-art facility where you'll find galleries, interactive exhibits, and multi-media presentations that cover the conflict (there's also a cinema for screenings of A New Birth of Freedom - a short film narrated by Morgan Freeman).
Explore more historical highlights in America
Self-Drive Historic Highlights
Heritage of America escorted tour
Historic Highlights escorted tour
America's Heritage - Independent Rail Tour
Gettysburg, Pennsylvania holidays
Williamsburg, Virginia holidays
Natchez, Mississippi holidays
Charleston, South Carolina holidays
Holiday Ideas Travel Guides
Top 10 Wild West towns in America
Top 10 most terrifying places to visit in America
Recommended Family holidays in Kissimmee
Top 10 American road trip movies
Top 10 Things To Do in Hilton Head
Back To Holiday Ideas