text:
Bobs & Lolo
Bobs & LoLo are four-time JUNO nominated singer-songwriters as well as the creators and stars of the upbeat, musical preschool series – Sing, Dance and Play with Bobs & LoLo. Recently named Canada's Favourite Kids' Entertainer in a nationwide poll by CBC Music, this dynamic duo is dedicated to connecting children to nature with music, movement, and make-believe.
Robyn Hardy (Bobs) and Lorraine Pond (LoLo) rst met at a summer camp on the west coast of Canada. Growing up together, Robyn and Lorraine have always shared a love of the natural world and a passion
for working with children. Creating Bobs & LoLo has allowed them to combine their diverse academic backgrounds with a mutual love of teaching and the creative arts.
Bobs & LoLo have written and recorded six award-winning albums, a musical DVD and a new children's book called Run Salmon Run. Alongside the adoration of the young and the young at heart, Bobs & LoLo have received critical acclaim from the likes of the Parents' Choice Foundation, Western Canadian Music Alliance, the Society of Composers, Authors and Music Publishers of Canada and the JUNO Awards.
Based Out Of
North America > Canada > British Columbia > Vancouver
Pop Traditional
Sleep Song (02:07)
Poo Poo (02:42)
Goodnight Dreams (02:32)
Count with Me (01:57)
Outer Space (03:30)
Scrub Scrub (01:50)
Dirty Feet (02:09)
Jingle Rockin' (02:26)
Octave the Octopus (01:36)
Move Like an Animal (02:37)
Robyn Hardy (Bobs)
Lorraine Pond (LoLo)
Search songs by Bobs & Lolo
Search songs by Bobs & Lolo:
Blue Skies by Bobs & Lolo (Oct 21, 2017)
Dirty Feet by Bobs & Lolo (Jul 31, 2015)
Wave Your Antlers by Bobs & Lolo (Nov 04, 2014)
Connecting the Dots by Bobs & Lolo (May 17, 2011)
Action Packed by Bobs & Lolo (Nov 17, 2008)
Musical Adventures by Bobs & Lolo (Feb 27, 2007)
Sea Notes by Bobs & Lolo (Jan 01, 2004)
Chris Moose by Bobs & Lolo
Inaccurate Content Inappropriate Content Broken Links Spam Copyright Infringement
Your Comments Cancel reply
Connect with Bobs & Lolo
Bobs & Lolo on Facebook
BobsandLoLo
A Llama's Life for Me by Jelly of the Month Club
Andy Z
The Kerplunks
Sharon, Lois & Bram
Brady Rymer and the Little Band That Could
Ella Jenkins
Danny Weinkauf
Hap Palmer
Beppie
Peter Alsop
Frances England


The Washington County Board of Commissioners set guidelines Sept. 8 for distributing funds from the sale of tax-forfeited lands.
State law allows the County Board to set aside up to 20 percent of the net proceeds from the sale of tax-forfeited property for the acquisition and maintenance of county parks or recreational areas. The law requires the County Board to approve the set aside of these funds on an annual basis.
The ownership of property that forfeits because of the non-payment of property taxes rests with the state and the counties are given the task of managing and disposing of the property. When a tax-forfeited property is sold to a governmental agency or the public, the proceeds are deposited into the county's tax-forfeited sale fund.
As established by state law, 20 percent of the funds go to the county for acquisition and maintenance of county parks and recreational areas. Of the remaining funds, 40 percent is distributed to the county general fund, 40 percent to the school district in which the land is located, and 20 percent to the city or township.
The financial implications for the county vary by year depending on the amount of sale proceeds from tax forfeited land and maintenance costs.


text:
On Memorial Day
Posted on May 23, 2009 by Cale Smith
The below has nothing to do with investing or the Keys. Please indulge me, anyway.
The story came from a Newsweek piece last year. I'd sent it to a buddy in Iraq then, and I'm about to send it to another friend still over there. Thought it was important this weekend in particular.
It's about a Vietnamese immigrant named Anh Duong, who fled that country in 1975 as a fifteen year old, nearly drowning in the South China Sea in the process. She got picked up by the U.S. Navy and was sent to a refugee camp in Pennsylvania with the rest of her family, which eventually was taken in by a church outside Washington, D.C.
Anh went on to the University of Maryland, got three degrees and led the team that developed the thermobaric bomb in record time for our troops to use to drop into caves in Afghanistan. Gruesome business, war. And Anh's job was not easy. But she did it so our troops could avoid the bloodbath of searching caves the old fashioned way.
For her efforts, Anh was to be recognized with a big civilian service medal at a black-tie dinner. Upon receiving the award, she walked up to the mike and without reading any notes, says this:
"Thirty two years ago I came to this land as a refugee of war with a pair of empty hands and a bag full of broken dreams. This land is a paradise not because of its beauty or richness but because of its people, the compassionate, generous Americans who took my family and me in, and healed our souls, who restored my faith in humanity, and who inspire me to public service.
There's a special group of people that I'm especially indebted to and I would like to dedicate this medal to them. They are the 58,000 Americans whose names are on the wall of the Vietnam War Memorial and the 260,000 South Vietnamese soldiers who died in that war in order for people like me to earn a second chance at freedom.
May God bless all of those who are willing to die for freedom – especially those who are willing to die for the freedom of others. Thank you."
To Memorial Day.
This entry was posted in Commentary. Bookmark the permalink.

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


text:
Kelly Clarkson Finds Joy In Motherhood, Dismisses Fat-Shaming Weight Bullies
Kelly Clarkson loves being a mom and has no time for fat-shaming trolls.
Kelly Clarkson has found peace and contentment since becoming a mom and ignores fat-shaming weight bullies who make fun of her post-baby body.
Clarkson has racked up the third No. 1 album of her career as Piece By Piece debuted at No. 1 on the U.S. Billboard 200 album chart.
Kelly, who gave birth to her first child in June 2014, said she now realizes how much she missed out by not having her father around when she was a kid.
"When you hold this little human you've created, now I think I understand the depth of the loss I had not having a father figure growing up," Clarkson told the AP March 12. "I didn't really get that or grasp what that was until falling in love with my husband and seeing him be a father and what that actually is when it's done well."
Clarkson, 32, and music manager Brandon Blackstock, are the parents of daughter River Rose. Kelly said she loves singing for her daughter and playing music to her. "I sing for her," said Clarkson. "I play guitar for her. She's obsessed with watching the guitar."
One thing Clarkson doesn't have time for is petty nonsense.
Kelly recently dismissed the fat-shaming weight bullying of Katie Hopkins, a British journalist who purposely gained and then lost 50 pounds through diet and exercise to prove "fat people are lazy.
Clarkson wasn't aware Hopkins had repeatedly called her fat and said she's happy with herself, regardless how others feel about her weight, Examiner reported.
"I don't have a clue what you're talking about," said Kelly. "She's tweeted something nasty about me? That's because she doesn't know me. I'm awesome! It doesn't bother me. It's a free world. Say what you will."
British journalist Katie Hopkins, who has repeatedly called Kelly Clarkson fat, intentionally gained and lost 50 pounds to 'prove fat people are lazy.'
Hopkins, 39, made a series of fat-shaming comments about Clarkson on Twitter, saying Kelly should lose the baby weight she gained last year.
Clarkson, who gave birth in June 2014, has not lost all her baby weight yet, but said that's not her primary concern right now.
Some of the mean-spirited tweets Katie, a mom of three, made included the following: "Look chubsters, Kelly Clarkson had a baby a year ago," Hopkins tweeted. "That is no longer baby weight. That is carrot cake weight."
In previous months, Katie wrote, "What happened to Kelly Clarkson? Did she eat all of her backing singers? Happily I have wide-screen."
Another inflammatory insult was: "Darling, if you had a baby a year ago, that is not baby weight. It is fat. Quit calling it cute names to make yourself feel better … Baby weight, puppy fat, muffin top. We're so weak-willed we have to make up cute names for fat."
Clarkson, who has battled weight for much of her life, said she no longer cares what anyone has to say about her body, especially since becoming a mom.
"I've just never cared what people think," said Kelly. "And more so now, since having a family. I don't seek out any other acceptance."
Related: Tim McGraw flaunts 40-pound weight loss: His Paleo diet and CrossFit workout
Supermodel Irina Shayk Reveals Bikini-Body Diet, Workout and Beauty Secrets
Samantha Chang April 3, 2015
Melissa McCarthy 50 Pound Weight Loss On Low-Carb Diet Unveiled In Own Clothing Line
Alyssa Milano 46 Pound Weight Loss Was Due To Low Carb Atkins Diet And Pilates Workouts
Samantha Chang May 6, 2016
Bruce Jenner Is Happy With Sex Change Transition Says Son Brody Jenner
Lance Armstrong After Doping: Wants to Resume Cancer Activism
Amber Rose Twitter-Shames Khloe Kardashian: Your Dad's OJ Simpson and Your Sister's a Wh*re


Please join us for a Three Kings Day Luncheon Celebration hosted by Council Member Melissa Mark-Viverito next Friday, January 4th, following the annual parade in El Barrio. The luncheon begins at 12:30 and will be held at the Cora Texidor Bonifacio Senior Building (7 E. 116th Street, between 5th and Madison Avenues). Traditional Latin cuisine and non-alcoholic beverages will be served. There is limited space and RSVP is required. Please call our office at 212-828-9800 or e-mail lquinones@council.nyc.gov. We look forward to seeing you there as we celebrate Three Kings Day!


w205 grill how to replace? need Help!!
Hi guys! Just bought grill replacement for my w205.. anyone knows how to install this or its needs professional shop to do it? appreciate your inputs.
Installation takes about two hours, you have to take the bumper off. Search for "diamond grill" and you will find a PDF with instructions.
Thanks for the info!! Sounds like u have to bring it to the shop..... Did you need special tool to replace the the grill.
Unless the C205 grill is really different from previous C Class & E Class removal is not very difficult. I have replaced previous C & E grills. Had help from local shop. Removal took less than 10 min. Nothing to do with grill,radiator,bumper etc.
Last edited by greasykid; 08-11-2015 at 02:36 PM.
A w204 grille is a 30 second swap, it is not comparable to the W205 where the bumper needs to come off.
def different, W204 was a joke but the W205, bumper comes off!
Quick Reply: w205 grill how to replace? need Help!!


Lots of flavors, which work together very well in a delicious dish! Here is the my baked chicken and potatoes with bechamel sauce recipe.
A half teaspoon of ground black pepper.
1 cup of grated cottage cheese.
For the baked chicken and potatoes with bechamel sauce, firstly, peel the potatoes and slice them in to a pyrex.
Add the salt, the spices and the vegetable oil and combine.
Place the potato slices into tray and bake them at 200°C for 20 minutes.
Dice the chicken breasts and put them in to a saucepan then add vegetable oil.
Cook it until the diced chicken breasts absorbs the juice.
Add the finely chopped onion, garlic and peppers, continue cooking by stirring.
Add the paste and stir and then add the spices and stir.
After it is cooked, turn off the stove and leave it to cool.
Turn the heat to low, add the milk, salt and whisk until smooth and continue whisking until the mixture scalds and begins to thicken.
Spread the chicken breast pieces you cooked on to the baked potatoes.
Pour and spread the bechamel sauce on them and sprinkle the grated cottage cheese.
Then bake it into the preheated oven to 200°C until it gets golden brown.
Check out our chicken recipes available on Main Dish Recipes Category.


Not believing that 2 hot dogs is enough to fire up the grill, I happily up the previous ante. Mostly, I've decided our bunch makes for a nice social experiment. We have a candid conversation about the 4-letter type formula according to Carl Jung's and Isabel Briggs Myers' typology. My belief is that Keith is a ENTP type. However, the bet is whether Keith knows if his spouse has taken the test.
The day ends with a lovely introduction to Rob, our illustrious Rally Master. His a tall gentlemen, with a widely entertaining accent. You know what's coming next right...doubling the hot dog bet!
The final leg of the bet is: Where is Rob's accent from?
And that my friends is a lot of hot dogs!


text:
Net CBD Oil
The 10 Best Protein Powders to Build Muscle in 2021 – Healthline
If you're vegan, it may be challenging to meet your daily protein needs. One way to get enough is to include a plant-based protein powder in your diet.
Although vegan protein powders were initially criticized as flavorless, their palatability has improved significantly in recent years.
PlantFusion Complete Plant-Based Protein Powder is highly rated for quality and taste. It blends vegan proteins, including pea, quinoa, and algae, with branched-chain amino acids (BCAAs) to make a complete protein.
BCAAs comprise the essential amino acids leucine, isoleucine, and valine, which are the only amino acids that can be broken down within your skeletal muscle (5).
In addition, PlantFusion Complete Plant-Based Protein Powder includes enzymes to aid digestion and is free of major allergens like dairy, soy, and gluten. It comes in four flavors (6, 7).
Lastly, it's organic, produced in a cGMP facility, and third-party certified by NSF International.
One scoop (30 grams) provides:
Source: https://www.healthline.com/nutrition/best-protein-powder-to-build-muscle
CBD Oil for Cats: All You Need to Know
Pure Nectar and Truth Cartridges: Fake THC Oil Brands
7 DSP/NO THC/PHN This is the code employed for a urine drug test, does this imply it will not test for Marijuana?
PTA, PTS and HH – what do these imply? : Marijuana
31 Flavors Is a Fake Cartridges Brand
Copyright © 2021 by netcbdoil.com. All rights reserved. All articles, images, product names, logos, and brands are property of their respective owners. All company, product and service names used in this website are for identification purposes only. Use of these names, logos, and brands does not imply endorsement unless specified. By using this site, you agree to the Terms of Use and Privacy Policy.


text:
Mutually Assured Destruction in the Era of Trump
Podcast Feb 1, 2018
Michele and Igor speak with Daniel Ellsberg, most notable for leaking the Pentagon Papers in 1971, as well as Michael Fuchs about the U.S. nuclear arsenal and President Trump's sudden reversal on his pick of Victor Cha to be the U.S. envoy to South Korea.
Michele L. Jawando
Igor Volsky
Sally Tucker
Michael Fuchs
Rachel Rosen
Restoring Social Trust in Democracy, Asia-Pacific, Foreign Policy, National Security, Trump Administration+2 More
In Tuesday's State of the Union address, President Donald Trump called for a modernization and rebuilding of our nuclear arsenal. Daniel Ellsberg, most notable for leaking the Pentagon Papers in 1971, recently revealed new secrets he kept while working as a government consultant at the RAND Corporation in his new book The Doomsday Machine: Confessions of a Nuclear War Planner. He joins Michele and Igor to discuss the real threat of nuclear destruction, whether President Trump is fit to operate control of our arsenal, the recent false alarms in Hawaii and Japan, and why they are proof nuclear war may come by human error. Plus, Thinking CAP national security correspondent Mike Fuchs, also former deputy assistant secretary of state for East Asian and Pacific Affairs, breaks down President Trump's speech on Tuesday and the story behind the sudden reversal on Trump's pick of Victor Cha to be the U.S. envoy to South Korea.
Learn more about the podcast here.
Michele Jawando is a vice president at the Center for American Progress. Igor Volsky is a vice president at the Center. Sally Tucker is the radio coordinator for Communications at the Center. Rachel Rosen is the senior director of Broadcast Communications at the Center. Michael Fuchs is a senior fellow at the Center.
Broadcast Coordinator
Senior Director, Broadcast Communications
Congress Must Pass the Preventing a Patronage System Act To Protect Federal Civil Servants' Impartiality
Cissy Jackson
A Primer on the 2022 National Security Strategy
Peter Juul, Heba Malik
The Expanding International Reach of China's Police
Jordan Link
Rising Anti-China Sentiment in South Korea Offers Opportunities To Strengthen US-ROK Relations
Haneul Lee, Tobias Harris, Alan Yu


Black Friday shopping has made the news a time or two thanks to the frenzy it often spurs. It's a prime time for theft and it can bring out the worst in other shoppers, so, just like any applicable circumstance where your safety is at risk, we'd like you to err on the side of caution.
In this week's blog, we'll provide some guidelines and strategies to make it a safe and enjoyable experience for you, your wallet and your identity! Check out these do's and don'ts before heading out this Black Friday (officially November 23rd this year but often beginning on Thanksgiving Thursday for many retailers).
Keep your purse zipped and with you at all times.
Keep your wallet close, and your credit cards closer.
Stick to using just one credit card - you'll be better off in the event of a credit card breach plus it's easier to cancel just one card if your wallet or purse is lost or stolen.
Save all receipts and watch your accounts closely.
Keep your kids nearby and designate a meeting point should you get separated. Be sure they have memorized your mobile number.
Park in a well-lit space and look in and around your vehicle before getting in.
Keep your shopping bags hidden in the trunk when going from store to store.
In addition to the above tips, consider freezing your credit with the top three credit bureaus: Equifax, Experian and TransUnion. This means that nobody can pull your credit report and no new accounts can be opened until you unfreeze (or thaw) your accounts (using a PIN selected by you), even if they have your identifying information.
Clark Howard and other financial gurus have strongly recommended this step since the Equifax breach back in July of this year. In the past, freezing credit was an option only available to victims of identity theft, but now for a small fee, consumers can take matters into their own hands and freeze their credit (which will not affect any current or open accounts). Credit freeze instructions for the three primary credit reporting agencies can be found here.
Leave loose cash or credit cards in your pockets.
Shop in stores that don't have security guards on-site.
Present your method of payment until it's time to pay.
Enter a store frantically with a herd of people.
Argue over the last sale item on the shelf - there will be others.
Use credit cards that are connected to any of your bank accounts.
Leave the store without getting your keys out and in-hand.
Skip meals - be sure to eat and hydrate for a long day (or night) of retail therapy!
Last year, nearly 100 million people shopped on Black Friday. It's not far-fetched to expect chaos and theft with numbers like that. Protect yourself against common threats by being aware of them. As always, contact us for more information on personal safety and look for our Cyber Monday online shopping tips next week!


text:
Турнір претендентів 1953 року — шаховий турнір, який став вирішальним етапом змагань за право зіграти матч за звання чемпіона світу 1954 року проти Михайла Ботвинника. Проходив у Нойгаузені та Цюриху (Швейцарія) із 30 серпня по 24 жовтня 1953 року за участю 15 гравців у два кола. У турнірі грали призери попереднього турніру претендентів (Будапешт 1950) і міжзонального турніру в Сальтшебадені 1952 року. Переможцем турніру претендентів і суперником чемпіона світу став Василь Смислов (СРСР).

Турнір зібрав усіх найсильніших гросмейстерів свого часу (за винятком чемпіона світу М. Ботвинника) — відповідно до ресурсу Chessmetrics у Цюриху грали 14 із 16 провідних гросмейстерів світу станом на серпень 1953 року й він входить до числа найбільш представницьких турнірів XX сторіччя. Змагання претендентів підтвердило беззаперечне домінування радянської шахової школи після Другої світової війни, адже в першій одинадцятці опинилося аж дев'ять представників Радянського Союзу.

Збірник партій під назвою «Міжнародний турнір гросмейстерів» () авторства Давида Бронштейна, виданий за підсумками турніру, вважають одним із найкращих турнірних збірників усіх часів. За ним удосконалювало свою майстерність декілька поколінь шахістів, книгу переклали низкою європейських мов. Кілька партій турніру стали класичними взірцями ефектних жертв, комбінацій, позиційної гри та боротьби до кінця (див. розділ «Вибрані партії»).

Місце проведення, організація
У післявоєнне десятиліття міжнародні шахові турніри найвищого рівня намагалися проводити в нейтральних перед Другою світовою країнах (Нідерланди, Швеція, Швейцарія), або країнах, політично рівновіддалених від США й СРСР (Фінляндія, Югославія), оскільки в розпалі була «холодна війна», а найпотужнішою шаховою державою світу став Радянський Союз. Місце й час проведення турніру претендентів — Швейцарія, 1953 рік — визначив конгрес ФІДЕ в Копенгагені 1950 року. Швейцарія вже мала досвід проведення сильних міжнародних турнірів у 1930-х роках, коли тут пройшли турніри Берн-1932 і Цюрих-1934 (в обох грали А. Алехін, М. Ейве, С. Флор, Є. Боголюбов і О. Бернштейн).

Бюджет турніру становив 100 тисяч швейцарських франків (відповідник ~200-400 тис. доларів США станом на 2015 рік) із яких 5 тисяч отримав переможець, наступний призер — трішки менше, далі — за спаданням, а троє останніх учасників отримували по 500 франків. Через таку значну суму витрат організатори не мали змоги компенсувати витрати на дорогу, натомість оплачували учасникам і делегаціям проживання.

Голова організаційного комітету — Шарль Перре. Директор турніру — швейцарський шаховий композитор Алоїз Наґлер. Головний арбітр — міжнародний майстер Карел Опоченський (Чехословаччина). У суботу, 29-го серпня, проведено жеребкування, яке визначило пари на всі 30 турів. Під час укладання розкладу ігор пішли назустріч побажанню С. Решевського, який хотів не грати від заходу сонця в п'ятницю до заходу сонця в суботу з релігійних міркувань. Американський єврейський шахіст щосуботи їздив молитися до Цюриха й приїжджав аж о дев'ятій годині, після чого починалася партія за його участю.

Найбільша делегація — радянська — прилетіла літаком Іл-12 до Відня, а потім потягом поїхала до Цюриха, де пересіла на потяг до Шаффгаузена (столиця кантону, в якому розташований Нойгаузен). Там же, у Шаффгаузені, перед турніром проведено конгрес ФІДЕ.

Церемонія відкриття та перші 8 турів відбулися в будинку парафії курортного містечка Нойгаузен, яке славиться своїм краєвидом на Рейнський водоспад. Під час урочистого бенкету привітальні промови виголосили президент ФІДЕ Фольке Роґард, а також гросмейстер М. Тайманов від імені делегації СРСР і М. Найдорф від імені представників Заходу. В. Смислов, який славився своїм талантом до співу, виконав оперну арію, а піаніст М. Тайманов зіграв твори Чайковського та Шопена. Гравці, секунданти та інші члени делегацій мешкали в готелі «Bellevue». Олександр Котов писав, що не кожен міг витримати місцеву погоду й постійні пориви фену. Так, лікар радянської делегації Володимир Рідін цілими днями лежав у ліжку та скаржився на головний біль.

Відомий швейцарський виробник годинників, «International Watch Company», встановив спеціальний приз для переможця нойгаузенської частини турніру (а точніше — перших 7 турів із 8, зіграних у містечку) — золотий наручний годинник. Однак за підсумками семи турів порівну очок мали Самуель Решевський і Василь Смислов, тому спонсорам довелося терміново замовляти ще один годинник, щоб нагородити обох лідерів.

У вільні від ігор дні шахістам показували міста та природу Швейцарії — гору Сентіс, місто Люцерн і т. ін. Гросмейстери також погодилися дати сеанс одночасної гри.

Після 8-го туру учасники переїхали до Цюриха, віддаленого на 50 км. Решта турів пройшли в залі камерної музики місцевого Будинку конгресу (), яка розрахована на 300 осіб. Преса та учасники висловлювали здивування щодо вибору турнірного приміщення, адже зала часто була переповнена й не могла вмістити всіх охочих.

Церемонія закриття відбулася 24 жовтня у великій залі Будинку конгресу. На заході були присутні представники шахового світу, дипломати і журналісти. Президент Швейцарської шахової федерації Карл Лохер і голова оргкомітету Шарль Перре звернулися російською мовою та привітали з успіхом радянських гросмейстерів, особливо Василя Смислова. Головний арбітр К. Опоченський підтвердив остаточні результати змагань і від імені ФІДЕ проголосив В. Смислова претендентом на звання чемпіона світу в матчі з чинним чемпіоном М. Ботвинником. На сцені, прикрашеній прапорами держав, яких представляли шахісти, Опоченський вручив Смислову лавровий вінок, а віце-президент ФІДЕ В'ячеслав Рагозін — почесний приз. Спеціальні нагороди за найкращі партії отримали Олександр Котов, Макс Ейве, Марк Тайманов і Міґель Найдорф. Усім учасникам вручено пам'ятні наручні годинники.

Учасники
У турнір допущено двох персонально запрошених учасників матч-турніру за титул чемпіона світу 1948 року (М. Ейве та С. Решевського, які з різних причин не змогли зіграти в турнірі претендентів 1950) і по 5 переможців турніру претендентів 1950 і міжзонального турніру 1952. Сумарно 9 із 12 гравців виявились представниками СРСР. Після завершення міжзонального турніру ФІДЕ вирішила допустити до участі ще трьох учасників міжзонального, С. Глігорича, Л. Сабо та Ґ. Штальберґа (які мали порівну очок із Ю. Авербахом, але гірший коефіцієнт Берґера), для ширшого міжнародного представництва у змаганні претендентів. Це рішення затвердив конгрес Міжнародної федерації шахів 1953 року. Таким чином, у змаганні стартувало 15 міжнародних гросмейстерів — кожен з учасників володів цим найвищим шаховим званням. Якщо врахувати, що ще 5 гросмейстерів приїхало у ролі секундантів, то турнір зібрав понад половину всіх гросмейстерів світу станом на 1953 рік (20 із 39). Шаховий журналіст Сало Флор відзначив, що під час проведення турніру в 8-тисячному Нойгаузені на кожні 400 мешканців припадав один гросмейстер.

Перебіг

Уже в 1-у турі трапилася несподіванка — найстарший учасник, 52-річний професор Ейве, здолав Котова, переможця міжзонального турніру. Радянський гросмейстер, який грав чорними, пішов на недостатньо обґрунтовану жертву якості заради послаблення пішакової структури білих, але не зміг отримати перевагу з цього й поступився екс-чемпіонові світу, який приїхав на турнір не зовсім здоровий (йому дошкуляв синусит). Бронштейн чорними здолав Тайманова, а Геллер переміг Сабо. У партії угорця та радянського шахіста Геллер припустився кількох помилок, яких Сабо не використав. Коли Геллер у цейтноті запропонував нічию, угорський гросмейстер відкинув її, помилився в ендшпілі й програв.

У 2-у турі цікавими видалися, серед інших, партії Решевський — Петросян і Геллер — Ейве. У першій із них білі мали перевагу після дебюту, однак юний московський гросмейстер жертвою якості вирівняв позицію й перейшов у контратаку, яку Решевський зумів відбити й добитися нічиєї: «Гострі зиґзаґи Решевського та залізна логіка Петросяна роблять цю партію однією з окрас турніру» (Д. Бронштейн). В іншій партії Ейве жертвою тури заманив ферзя суперника у свій табір, виключивши його з гри. Після кількох ходів одеський шахіст змушений був здатися, оскільки його король залишився беззахисним.

3 - 8 тур
3-й тур продовжив програшну серію Котова, який цього разу поступився Болеславському. Коротким нічиїми обмежились у партіях Найдорф — Глігорич і Петросян — Бронштейн. Решевський чорними відбив атаку Авербаха й суперники узгодили нічию. Окрасою туру стала зустріч Ейве зі Смисловим, обоє учасників якої були знавцями захисту Ґрюнфельда. У мітельшпілі чорні вирішили не спрощувати, а ускладнити гру, що вимагало розрахунку багатьох варіантів. Поступово Смислов добився переваги, але білі непогано оборонялися, здавшись аж на 58-у ході.

У 4-у турі Штальберґ зробив спробу підсилити свій французький захист, у якому програв Смислову на турнірі претендентів 1950, однак і цього разу шведський гросмейстер поступився. Уперше в турнірі Смислов очолив турнірну таблицю. Болеславський чорними використав дрібні неточності Геллера й здобув перемогу, а Керес білими не зміг знайти слабкі місця в оборонних редутах Ейве, який послідовним розмінюванням кількох фігур звів партію до мирного кінця.

У 5-у раунді Сабо обіграв Бронштейна, Решевський переміг Ейве, а Керес успішно застосував новинку у ферзевому гамбіті, здобувши очко проти Штальберґа. У партії лідерів Болеславський — Смислов білі внесли нові штрихи у трактуванні слов'янського захисту, проте кількома точними ходами чорні вирішили всі проблеми захисту (нічия). Нарешті перервав стартову серію поразок Котов, зігравши внічию з Геллером.

У 6-му турі зустрілися перший у таблиці Смислов та останній — Котов. Несподівано лідер змушений був задовольнитися нічиєю. Бронштейн білими проти Ейве пожертвував фігуру для атаки на ворожого короля, довго переслідував його, але досяг тільки нічиєї. Болеславський на 10-у ході помилився, віддавши Кересові туру й здався на 22-у ході. Самуель Решевський білими переміг Штальберґа й одноосібно очолив таблицю. На ½ очка відставали Пауль Керес і Василь Смислов.

7-й тур став одним із наймиролюбніших: 7 нічиїх і лише одна перемога (Смислова над Геллером). Котов відмовився від повторення позиції (й нічиєї) проти Кереса, проґавив пішака, але знайшов тонкий позиційний маневр, який дозволив відновити рівновагу та здобути нічию. Болеславський і Бронштейн мали дещо кращі позиції проти Решевського та Штальберґа, вирішили не ризикували й погодилися на поділ очок.

У 8-у турі Смислов був вільний від гри, чим скористався Решевський, який переміг Котова й вийшов на чисте перше місце. Гравці витратили майже весь відведений час на перші 30 ходів, потрапишви у жорсткий цейтнот, де фортуна була прихильніша до американського гросмейстера. Давні друзі Бронштейн і Болеславський не прагнули форсувати подій і погодилися на нічию, а Тайманов з Ейве розіграли багату на творчі ідеї партію, де ленінградський гросмейстер пожертвував 5 пішаків заради звільнення простору для маневрів своєї тури, але в ендшпілі Ейве реалізував перевагу зайвого пішака й Тайманов здався. Петросян розіграв коротку (11-ходову) «гросмейстерську нічию» з Авербахом, за надмір яких постійно критикували вірменського шахіста. Однак після цієї легкої партії 24-річний Тигран Петросян переміг у трьох партіях поспіль, показавши вже у такому молодому віці вміння правильно розподіляти турнірні сили.

9 - 13 тур

У 9-й раунді зустрілися представники верхньої половини таблиці Смислов і Керес. Геллер краще розіграв дебют білими, проте не наважився атакувати ослаблену позицію короля Решевського й пішов на повторення ходів (нічия). У партії Ейве — Найдорф голландець сміливо й методично наступав на королівський фланг чорних, пожертвував туру й прорвав оборону, відтіснивши самотнього короля на h8. Аргентинський гросмейстер ще мав шанси на нічию, якби ввів у гру білопольного слона b7, але спокусився взяти турою пішака й відкрив лінію «e», що Макс Ейве переможно використав. Партія отримала приз як одна із найкрасивіших на турнірі, а колишній чемпіон світу включив цю перемогу до збірки своїх найкращих партій.

Із 10-го туру розпочалася хороша смуга в Олександра Котова, який нарешті знайшов свою гру — московський гросмейстер уперше в турнірі переміг, чорними обігравши Глігорича. Якщо в перших 9 турах він набрав лише 2 очки (22 %), то в наступних 6 турах набере аж 4½ (75 %). Партія лідерів Решевський — Смислов завершилася нецікавою нічиєю. Найдорф білими чітко реалізував перевагу над Штальберґом, а Петросян також білими впевнено обіграв Ейве. Авербах і Сабо, як любителі й знавці відкритого варіанту іспанської партії, гарно підготувалися до очної зустрічі, в якій угорський шахіст захопив центр, пішов в атаку й гарантував нічию вічним шахом на короля Авербаха.

В 11-у турі зустрілися Смислов — Бронштейн і Керес — Решевський. На 12-у ході Бронштейн пожертвував фігуру, Смислов оборонявся невпевнено, чорні нарощували перевагу, отримавши за фігуру трьох пішаків. Проте на 28-у ході Бронштейн помилився, а Смислов зумів добитися нічиєї. У партії проти естонця Решевський чи не вперше за турнір потрапив у скрутне становище, а Керес надовго замислився над 16-м ходом. Представник СРСР міг добитися вирішальної переваги непомітним, «тихим» ходом, однак вибрав більш прямолінійну атаку на ворожого короля, яку не довів до кінця. Партія завершилася поділом очка, її аналізували шахові часописи багатьох країн, а Д. Бронштейн назвав її однією з улюблених на турнірі. Коли у варіанті Земіша староіндійського захисту Болеславський білими пішов на спрощення позиції, але відмовився від нічиєї, Найдорф розпочав діалог, який описав у своїй книзі про турнір:
— Ви граєте на нічию?
— Ні.
— Отже, Ви граєте на перемогу?
— Ні.
— (усміхаючись) У такому випадку… Ви граєте, щоб програти?
— Ні. Мені просто подобається моя позиція!

Подібне мислення було характерним для творчих поглядів Ісаака Болеславського, для якого шахи були передовсім мистецтвом і протистоянням ідей, а не боротьбою та спортом заради досягнення перемоги будь-якою ціною. Партнери погодились на нічию після 32-го ходу.

Очільник таблиці С. Решевський пропускав 12-й тур, чим скористався В. Смислов, який чорними впевнено переміг С. Глігорича й захопив лідерство. За спогадами Найдорфа, молодий югославський шахіст весь ранок вивчав дебюти партій Смислова, не відпочив перед партією й виглядав дуже втомленим. Бронштейн білими переміг Кереса, а Найдорф піймав на психологічний «гачок» Котова: аргентинець удав, що хоче повторяти ходи, що не сподобалось радянському гросмейстеру. Котов пішов на ризикований план, потрапив у сумнівне становище, програв пішака, а потім і партію. Першу партію на турнірі виграв ветеран Штальберґ, добившись цього після тривалої, 86-ходової, боротьби з Авербахом.

У 13-у турі Давид Бронштейн чорними переміг Самуеля Решевського (перша поразка американця на турнірі) та зрівнявся з ним за кількістю очок, вийшовши на 2-3-є місця. Смислов і Тайманов розписали коротку нічию. Геллер правильно відхилив жертву пішака, яку пропонував Найдорф, натомість серією тонких ходів здобув позиційну перевагу над аргентинцем, яку холоднокровно реалізував.

14 - 15 тур

На 14-й тур припадає партія, що отримала перший приз за красу: Авербах — Котов. У ній Олександр Котов не лише пожертвував ферзя за пішака, а й потім довгий час не поспішав форсувати перемогу, вигравши одну якість, потім другу, й, врешті, коли білі, аби врятуватись від мату, мусили б віддати ферзя, вони здались. «Партія Авербах — Котов назавжди ввійшла в золотий фонд шахового мистецтва» (Д. Бронштейн). Швидкі мирові уклали в зустрічах Найдорф — Смислов і Петросян — Геллер. У партії Глігорич — Решевський югославський гросмейстер запропонував чорним забрати ферзя за туру та коня. Американець правильно оцінив позицію, яка складеться в такому випадку, як програшну, й відхилив жертву. Через кілька ходів суперники погодились на нічию.

15-й раунд закінчував перше коло змагань. Під час відкладення партії Смислов — Петросян позиція вірменського гросмейстера виглядала безнадійною через прохідного пішака білих. Однак Петросян здійснив красиву нічийну комбінацію, яку Смислов не зміг спростувати (виграшне продовження для білих було знайдено під час аналізу через кілька місяців). Решевський у сильному цейтноті проти Тайманова (кілька секунд на 5 ходів в американця та одна хвилина в радянця) вирішив заматувати суперника, це йому не вдалося й після контролю часу гравці погодились на нічию. Становище лідерів: Смислов — 9½, Бронштейн і Решевський — по 8½, Найдорф — 8, Болеславський, Ейве і Петросян — по 7½. Замикав таблицю Штальберґ (3½), який аж на 2½ очка відставав від передостаннього учасника.

16 - 19 тур
Друге коло розпочалося 16-м туром, що видався надзвичайно спокійним — 6 нічиїх у 7 партіях. Тільки Кересові вдалося перемогти Петросяна. Сабо чорними мав невелику перевагу, до 79-го ходу намагався провести прохідного пішака «g», поки не зрозумів, що в ендшпілі «кінь і пішак проти слона» здобуде тільки нічию.

У 17-у турі білі не здобули жодної перемоги, натомість три перемоги здобули гравці, які ходили другими на своїх шахівницях. Котов зумів відбити натиск Штальберґа, пізніше швед вирішив напасти на слона ферзем, росіянин маневром короля залишив слона під боєм, після розміну ферзів виграв пішака, а відтак і партію. Сабо білими в середині партії мав кращі перспективи, ніж Смислов, однак погодився на нічию. Той же сценарій повторився в партії Петросян — Решевський. Американець був відомий тим, що майже ніколи не пропонував нічиї в рівній ситуації, а лише коли мав гіршу позицію. Петросян ж навіть у такому молодому віці вже мав славу миролюбного гравця, який часто економить сили й погоджується на нічиї, тому такий результат партії між цими шахістами радше не став дивиною. Після 18-го ходу в зустрічі Найдорфа з Бронштейном радянський шахіст несподівано рано почав відчувати брак часу на годиннику й запропонував нічию, яку аргентинець відкинув. Та через три ходи, коли Найдорф зрозумів, що шляху до перемоги не видно й позиція абсолютно рівна, вже він став ініціатором нічийної пропозиції, яка була прийнята.

У 18-у турі Решевський провів одну з найсильніших партій на турнірі, білими перемігши Авербаха. Однак Каспаров в аналізі гри американця відзначає, що Авербах зробив кілька слабких ходів, що забезпечило Решевському вирішальну перевагу. Василь Смислов у партії проти Макса Ейве заради відкриття ліній для важких фігур пожертвував одного із центральних пішаків, затиснув беззахисного чорного короля на a8 і вже в мітельшпілі міг завершити партію матовою атакою, проте зіграв неточно й чорні капітулювали аж на 68-у ході. Бронштейн, скориставшись цейтнотом суперника, у дещо гіршій позиції проти Петросяна запропонував нічию, яку той прийняв. Партії Глірорич — Найдорф і Керес — Сабо завершились унічию.

19-й тур увійшов в історію курйозами в партіях Сабо — Решевський і Болеславський — Геллер, а також нереалізованою жертвою в партії Петросян — Глігорич. У першій із них представник США опинився в жорсткому цейтноті (одна хвилина на 20 ходів) й почав швидко робити ходи, що спантеличило угорського візаві. У відповідь на шах конем Решевський відразу взяв коня слоном, не помітивши, що отримує мат за 2 ходи. Сабо, хоча мав ще близько 30 хвилин на роздуми, також не помітив елементарного переможного мату й автоматично взяв слона своїм слоном. Зрозумівши свою помилку, угорець був настільки шокований, що згодом не побачив простої виграшної атаки слона та ферзя на 27-у ході (чорні або отримували мат або жертвували туру) й запропонував нічию. Сабо після такого потрясіння так і не зміг відновити психологічну рівновагу, провівши без перемог наступні вісім турів. У поєдинку радянських гросмейстерів Геллер пошкодив пішакову структуру білих і напав на їхнього короля. Під час оборони Болеславський переплутав поля b3 і d3, помилково вважаючи, що прикриється турою від шаху, захистивши й коня. Коли ж Геллер задарма забрав коня і справа дійшла до безнадійного ендшпілю «тура і пішак проти слона й 5 пішаків», Болеславський здався. Штальберґ зумів зіграти внічию зі Смисловим. Партія Петросяна із Глігоричем завершилася перемогою московського шахіста через нерішучість югослава — коли для виграшу часу перед контролем у кращій позиції Петросян абияк походив конем, ослабивши оборону, Глігорич не наважився пожертвувати туру за небезпечну атаку, хоча і так перебував у програшному становищі. У випадку 37…Т: e4 чорні своїми загрозами добивалися щонайменше нічиєї, а то й кращої позиції, як показує сучасний комп'ютерний аналіз.

20 - 23 тур

У 20-у турі Петросян пасивно грав проти Тайманова, що дозволило ленінградському шахістові ізолювати ворожого короля в куті шахівниці, усунути ферзя чорних від оборони та красивою жертвою тури змусити Петросяна здатися. Ейве вкотре в другому колі програв — цього разу Решевському. Голландський ветеран упевнено відіграв першу половину змагань, але потім відчутно здав позиції. Бронштейн білими вчасно пожертвував пішака у партії зі Сабо, той через брак часу не прорахував усіх варіантів, прийняв жертву й потрапив під вирішальний прес. Бронштейн точними ходами довів до перемоги партію, яку Найдорф назвав «позиційним скарбом». Партія Смислов — Болеславський завершилася нічийно вже після 17 дебютних ходів. Болеславський після партії визнав, що мав дещо кращу позицію, але йому було би важко отримати вирішальну перевагу проти Смислова, який вміє оборонятися в таких позиціях.

21-й раунд відзначився першою (і, як виявилося, єдиною) поразкою Смислова, який у рівній позицію проти Котова прорахувався в простому маневрі й втратив дві легкі фігури за туру. Це дозволило Решевському, який чорними пішов на триразове повторення позиції зі Штальберґом, наздогнати Смислова. Котов пригадує, що після партії дружина в телефонній розмові нарікала: «До мене тут дзвонять любителі шахів і сварять тебе. Як же ти так своїх?». Найдорф і Петросян зіграли в коротку нічию, а Бронштейн чорними не зумів переграти Ейве, погодившись на поділ очка. Зустріч Авербах — Тайманов стала єдиною партією турніру, що завершилась матом (переміг Авербах). М. Найдорф виділив дебютну новинку 11.Фf3 в атаці Созіна сицилійського захисту, що пізніше дозволила білим провести несподіване 12.e5! і, після розміну ферзів, зусиллями коня повністю розгромити королівський фланг чорних.

У 22-у турі фаворити синхронно перемогли: Смислов — Геллера, а Решевський — Болеславського. Болеславський ніколи не відзначався гарною фізичною підготовкою, але ця партія взагалі завершилась о другій годині ночі, бо розпочиналась після заходу сонця в суботу з огляду на релігійні переконання Решевського. В ендшпілі поєдинку Бронштейн — Штальберґ шведський гросмейстер мав на два пішаки більше, однак радянський шахіст зумів знайти рятівний маневр, який дозволив здобути нічию. Завершення партії Глігорич — Ейве, де після аналізу відкладеної позиції пара гросмейстерів Глігорич — Трифунович переграла Ейве з його секундантом, Бронштейн назвав «найкращим ендшпілем турніру», Найдорф — «однією з найкращих партій у кар'єрі Глігорича», й сам Светозар згодом включив гру до збірника своїх найкращих партій.

У 23-у турі Смислов відпочивав, тому Решевський мав нагоду стати одноосібним лідером турніру, однак програв Олександрові Котову, який кілька днів до того переграв Смислова. Котов після жахливого старту й безнадійного останньої позиції згодом розігрався й після 23-го туру опинився на чистому 5-у місці. Керес чорними впевнено переміг Геллера й тепер тільки на ½ очка поступався очільникам таблиці. Шанс наздогнати за очками Решевського і Смислова мав Бронштейн, який чорними грав із Болеславським. Чорні пасивно розіграли дебют, віддавши ініціативу білим. У мітельшпілі Бронштейн вирівняв гру, але досягнув тільки нічиєї.

24 - 30 тур

Жереб зробив тури від 24-го до 26-го дуже важливими для визначення позицій на вершині таблиці: у 24-у зустрічались Керес — Смислов, у 25-у турі — Смислов — Решевський, а у 26-у на глядачів чекали партії Бронштейн — Смислов і Решевський — Керес. У поєдинку Керес — Смислов естонець заради атаки на короля пожертвував туру, але росіянин не прийняв жертви, блискуче інтуїтивно (на докладний розрахунок варіантів не було часу) походив пішаком, відкривши діагональ своєму слону й змістивши епіцентр боротьби ближче до табору білих. Керес ще мав шанс зробити нічию, але він боровся тільки за перемогу й після кількох точних ходів Смислова мусив визнати свою поразку. Решевський вступив в туровий ендшпіль із двома зайвими пішаками і вважав перемогу над Геллером справою часу. Американець замовив каву й почав неквапливо помішувати цукор, з насмішкою поглядаючи на шахівницю. Коли під час догравання одеський шахіст знайшов ефектний спосіб досягти нічиєї й вже Решевський мусив зосередити всі сили, щоб здобути перемогу, Геллер замовив чай і демонстративно повільно помішував цукор у ньому. Партія завершилась унічию. Швидкі нічиї зафіксовано в партіях Бронштейн — Котов і Глігорич — Болеславський.

У 25-у турі очна зустріч Смислов — Решевський могла вирішити долю турніру у випадку перемоги представника СРСР. У дебюті білі отримали вільнішу гру, в середині гри Решевський, у якого вже після 20-го ходу залишилося тільки пів години на роздуми, вирішив зайняти очікувальну позицію, просто маневруючи конем. Ситуація ставала дедалі загрозливішою для чорних, тому на 33-у ході американець ризикнув загострити гру, але тільки відкрив позицію свого короля. Під час догравання Смислов довів справу до перемоги. Джордж Колтановський, який висвітлював турнір для американської преси, після цієї партії повернувся до Нью-Йорка. За п'ять турів до кінця В. Смислов мав півтора очка переваги над С. Решевським. Бронштейн міг скористатися поразкою американця й обігнати його, але помилився, віддав пішака й програв Геллеру.

26-й раунд не вніс змін у становище чотирьох лідерів. Вони грали між собою (Бронштейн — Смислов і Решевський — Керес) та завершили партії нічиїми. Але якщо в зустрічі радянських шахістів ситуація була рівною, то в партії Решевського з Кересом американець мав явну перевагу, однак вирішив не боротися за її реалізацію та погодився на мирову вже після 14 ходів. Найдорф у чотиритуровому ендшпілі проти Болеславського мав зайвого пішака, але радянському гросмейстерові вдалося зіграти внічию. Петросян білими впевнено переміг Штальберґа, володіючи ініціативою та перевагою впродовж усієї партії.

У 27-у турі Смислов використав те, що Решевський пропускає тур, і після нічиєї з Глігоричем збільшив розрив до 2 очок за три тури до кінця. У грі Керес — Бронштейн естонець краще розіграв дебют, проте московський гросмейстер спростив позицію й на 20-у ході суперники погодились на нічию. Незвично закінчилась партія Котов — Найдорф. Радянський шахіст мав двох коней і двох пішаків проти двох тур аргентинця. Аби не дозволити пішакам пройти до останньої горизонталі, Найдорф обміняв на них тур і Котов змушений був задовольнитися нічиєю, адже двоє коней матують самотнього короля тільки у випадку помилкової оборони.

У 28-у турі Геллер знову переміг, цього разу Найдорфа і завершив найдовшу переможну серію на турнірі — чотири звитяги поспіль. Смислов фактично забезпечив собі перемогу й спокійно розійшовся миром із Таймановим, а в очній зустрічі за друге місце (яке мало давати прямий вихід до турніру претендентів 1956) Бронштейн переміг Решевського. Американський шахіст перед туром мав порівну очок із радянцем і тричі за партію пропонував нічию, на яку Бронштейн не погоджувався. В обопільному цейтноті на передостанньому ході представник СРСР поставив пастку Решевському, яку той не помітив: американцеві довелося віддати якість, інакше він отримував мат за три ходи.

У 29-у турі швидку нічию зіграли Василь Смислов (таким чином гарантував собі перше місце) і Міґель Найдорф, а Самуель Решевський переміг Светозара Глігорича й наздогнав Бронштейна, який пропускав тур, та Кереса, який поділив очко з Таймановим.

30-й тур мав визначити, хто посяде друге місце та отримає пряму путівку до турніру претендентів 1956 року. Керес вирішив діяти активно та поборотися за чисте друге місце й чорними вибрав гострий контратакувальний план у ферзевому гамбіті, проте Найдорф пожертвував фігуру за двох пішаків і повністю розкрив оборону короля чорних. Після 16-го ходу становище сторін виглядало дуже непередбачуваним і партнери погодились на нічию. Партії Глігорич — Бронштейн і Тайманов — Решевський також завершилися внічию. Давид Бронштейн, Пауль Керес і Самуель Решевський прийшли до фінішу з однаковою кількістю очок, тому мали розіграти в Цюриху додатковий матч-турнір. Американський гросмейстер не бажав грати його одразу після завершення турніру претендентів, а радянські гросмейстери згодом вирішили відмовитися від цієї путівки до наступного змагання претендентів на користь Решевського, який, однак не скористався з цього права й на турнір претендентів 1956 не приїхав.

Становище за турами
Подано результати партій, кількість очок перед відповідним туром, а також хто був вільний від гри. Товстим виділено кількість очок у лідера.
Перше коло

Друге коло

Турнірна таблиця

Підсумки

Переможець, 32-річний Василь Смислов, був призером низки сильних турнірів, посів другу сходинку в матч-турнірі на першість світу 1948 року та третє місце в турнірі претендентів 1950 року. У Швейцарії він пройшов турнірну дистанцію рівно та впевнено, показавши гарну дебютну підготовку, вміння обороняти важкі позиції та майстерність гри в ендшпілі. Тріумфатор відзначався доброю фізичною підготовкою (щодня вставав о 6-й ранку для тривалої прогулянки), а під час партій розумно розподіляв час, щоб уникати цейтноту.

Смислов і 29-річний Давид Бронштейн були представниками радянського покоління шахістів, яке вийшло на міжнародну сцену після війни. Бронштейн мав значно довший послужний список, ніж Смислов — перемога на міжзональному турнірі 1948, два титули чемпіона СРСР, перемога на турнірі претендентів 1950 і нічия в матчі за звання чемпіона світу проти М. Ботвинника 1951 року. Бронштейн прославився вмінням «глибоко» дивитися в позицію, створювати заплутані позиці та ризиковано комбінувати. У змаганні в нього не було явних провалів, гросмейстер стабільно набирав очки, програвши лише 2 партії за весь турнір. Особливістю було те, що якщо фаворитів він обігрував (перемога над Кересом і дві перемоги над Решевським), то, наприклад, з Ейве та Штальберґом, які посіли два останніх місця, Бронштейн усі партії звів унічию.

Разом із Бронштейном друге-четверте місця поділили Пауль Керес (37 років) і Самуель Решевський (41 рік), які входили до еліти світових шахів ще перед Другою світовою війною (наприклад, грали в АВРО-турнірі 1938 року). Керес не так вдало розпочав турнір, але розігрався в другій половині, набравши в другому колі 9 очок — найбільше з усіх учасників. Естонський гросмейстер показав високу техніку, яка особливо проявлялася в середині гри та закінченні партії.

За ретроспективною базою даних Chessmetrics Самуель Решевський був № 1 у світовому рейтингу на момент початку турніру. Багаторазовий чемпіон США прекрасно стартував (6 очок із 8) і, загалом, показав гарний результат, якщо врахувати, що в партіях із ним радянські гросмейстери грали тільки на перемогу (вказівка начальства, якому потрібно було перемогти представника ідеологічного ворога), а Решевський, як і Бронштейн, приїхав на турнір без секунданта, тому до партій і догравань мусив готуватися самостійно. Смислов і Найдорф констатували, що Решевський не слідкує за розвитком дебютної теорії, надіючись тільки на свій талант. Також у багатьох партіях американський шахіст вкрай невдало розподіляв час на роздуми, опиняючись у цейтноті задовго до контролю часу.

П'яте місце посів 24-річний Тигран Петросян — наймолодший учасник змагань. Він продемонстрував зрілу та мудру гру, яка, зазвичай, приходить лише з роками. Чіпкий у захисті, гросмейстер добре «відчував» небезпеку та вміло розгадував атакувальні задуми суперників.

6-7-е місця поділили Юхим Геллер (СРСР) і Міґель Найдорф (Аргентина). 43-річний аргентинець у першій половині турніру набрав 8 очок, претендував на найвищі місця, однак гірше провів другий етап, а 28-річний одесит, навпаки, набрав 6 очок у першому колі та 8½ — у другому. Саме Геллерові належить найдовша переможна серія у змаганні — чотири партії поспіль (із 25-го по 28-й тур).

8-9-е місця поділили радянські гросмейстери Олександр Котов (43 роки) і Марк Тайманов (27 років). Котов, який 1952 року встановив історичний рекорд міжзональних турнірів за відсотком набраних очок, у Швейцарії жахливо стартував (поразки в перших трьох турах), але потім знайшов свою гру й грав на високому рівні (56 % очок проти перших 4-х учасників — найвищий показник серед непризерів), зокрема саме він завдав єдиної поразки переможцеві турніру, В. Смислову, а також отримав головний приз на найкрасивішу партію (перемога над Авербахом). Ленінградський піаніст грав звично віртуозно, отримавши один із призів за найкращу партію — за звитягу над Петросяном у 20-у турі.

На 10-11-у місцях також розташувалися представники СРСР: 31-річний Юрій Авербах та 34-річний Ісаак Болеславський. Авербах випробував кілька цікавих теоретичних новинок і впевнено грав проти лідерів (50 % очок проти перших 4-х учасників), хоча був би вище в таблиці, якби не дві поразки від аутсайдера Ґ. Штальберґа. Болеславський явно здав у грі порівняно з турніром претендентів 1950, де поділив 1-2-е місця. Сучасники відзначали, що мінський гросмейстер приділяв мало уваги прогулянкам і фізичній активності, що давалося взнаки у довгих турнірах. Так, у першому колі Болеславський набрав 7½ очок, а в другому — 6 очок. Зрештою, наприкінці 1950-х років він зосередився на тренерській роботі.

36-літній Ласло Сабо був найсильнішим угорським шахістом 1940-1950-х років і посів низку високих місць у міжнародних турнірах, однак у Швейцарії грав нерівно і з численними помилками. Завершив турнір на позитивній ноті, у двох останніх турах перемігши Болеславського та Котова, й вийшов на чисте 12-е місце.

Розвиток кар'єри талановитого югослава Светозара Глігорича (30 років) свого часу перервала Друга світова війна. Після неї він швидко ввійшов до світової еліти та впродовж кількох десятиліть залишався лідером югославських шахів. На думку М. Найдорфа, із Глігоричем, який посів на турнірі 13-е місце, зіграла злий жарт «надмірна попередня підготовка».

Екс-чемпіон світу Максиміліан Ейве (Голландія) і Ґідеон Штальберґ (Швеція) були найбільш віковими учасниками. Першому із них виповнилося 52 роки, другому — 45. Професор Ейве давно пройшов пік форми і після невдачі в матч-турнірі за першість світу 1948 року зосередився на викладанні математики в університеті, а в шахи грав тільки у вільний час. У першій половині змагань він показав гостру та цікаву гру, як у найкращі роки, здобувши аж 2 з 5 призів за найкращі партії за підсумками турніру. У другому колі вік дався взнаки (тільки 4 очки в другому колі, тоді як у першому — 7½). Для Штальберґа швейцарський турнір став останнім змаганням настільки високого рівня. Якщо в міжзональному турнірі 1952 швед поділив 5-8-е місця з Авербахом, Глігоричем і Сабо, то тепер відстав від них із великим відривом.

Вибрані партії

Організатори виділили 5 партій, які змагалися за приз за найкращу партію. Перший приз здобув Олександр Котов за ефектну та ефективну жертву ферзя у партії проти Юрія Авербаха. Нагороди за найкращі партії вручав Франсуа ле Ліонне — французький математик і шаховий літератор, автор книги «Призи за красу в шахах» ().

Відзначені нагородами як найкращі партії
Ключові моменти цих партій наведено з діаграмами в розділі «Перебіг».

 Авербах — Котов, 14-й тур — 0:1;

 Тайманов — Найдорф, 4-й тур — 0:1;

 Тайманов — Петросян, 20-й тур — 1:0;

 Геллер — Ейве, 2-й тур — 0:1;

 Ейве — Найдорф, 9-й тур — 1:0.

У списку лавреатів нема жодного представника першої четвірки, натомість є аж дві партії Макса Ейве, що посів передостаннє місце. Такий розподіл можна вважати ознакою рівного складу учасників і високої художньої цінності партій турніру.

Нижче подано зустрічі, котрі самі гросмейстери, або фахівці (які писали про них книги) згодом включили до списку найкращих партій у кар'єрі, або які є в переліку «значимих партій» () ресурсу chessgames.com.

 Штальберґ — Болеславський, 1-й тур — ½:½. У кінцевій частині партії білі здійснили гарну жертву пішака та мали кращу позицію перед контролем часу, однак під час догравання Штальберґ зіграв неточно й суперники погодились на нічию.

 Керес — Авербах, 2-й тур — 0:1. За цілком рівної ситуації Керес втратив пішака, а згодом програв і партію.

 Решевський — Петросян, 2-й тур — ½:½. Білі мали перевагу, але позиційна жертва Петросяна звела нанівець атакувальний потенціал Решевського (див. діаграму).

 Болеславський — Котов, 3-й тур — 1:0. Болеславський усю гру провів на найвищому рівні, використавши неточність чорних на 13-у ході, що дозволило планомірно довести партію до перемоги.

 Смислов — Штальберґ, 4-й тур — 1:0. Білі чудово використали помилки Штальберґа та вирішили долю зустрічі прямою атакою на короля.

 Ейве — Решевський, 5-й тур — 0:1 Решевський чорними успішно боровся з наступом Ейве, спровокував його на необдуману атаку на короля, виграв якість і змусив голландця здатися.

 Сабо — Бронштейн, 5-й тур — 1:0. Бронштейн, за власними словами «захопився погонею за білим конем, який як приманка, стояв на самому краю шахівниці. …Коня з'їдено, але за нього поплатилися життям дві чорні фігури». У сильному цейтноті наприкінці Сабо навіть мав можливість поставити мат за два ходи, але в поспіху механічно походив інакше. «Демонстрація агресивних характерів і боротьба від початку до кінця!», — написав Найдорф.

 Найдорф — Петросян, 6-й тур — 1:0. Найдорф використав пасивну й не до кінця точну гру Петросяна в староіндійському захисті, пожертвував пішака заради контролю над центром і активного розташування своїх слонів на діагоналях, а помилка чорних під час розміну ферзів тільки пришвидшила кінець.

 Решевський — Штальберґ, 6-й тур — 1:0. Решевський на одному подиху провів поєдинок із шведським гросмейстером, створюючи щоразу нові загрози.

 Тайманов — Авербах, 6-й тур — 1:0. «Одна з найцікавіший партій турніру… Особливого інтересу їй надає стійкий та винахідливий захист Авербаха. Певний час здавалося, що він відбив усі загрози, проте білі знаходять можливість оживити й красиво закінчити атаку» (Бронштейн).

 Котов — Керес, 7-й тур — ½:½. Керес краще стояв у дебюті, однак білі уникнули негараздів і навіть отримали ліпшу позицію. Котов відмовився від повторення позиції, проґавив пішака, але знайшов тонкий «задачний» маневр, який дозволив здобути нічию.

 Решевський — Котов, 8-й тур — 1:0. Американський гросмейстер повністю переграв свого радянського колегу вже в дебюті та мітельшпілі, а єдиною надією Котова була пастка за кілька ходів до контролю часу, коли Решевський перебував у жорсткому цейтноті. Білі за лічені секунди встигли зробити потрібні ходи й перемогли.

 Смислов — Керес, 9-й тур — 1:0. Майбутній переможець турніру краще розіграв прийнятий ферзевий гамбіт, дійшовши пішаком «d» аж до 7-ї горизонталі, де чорні змушені були пожертвувати якість, щоб знищити його, але це не допомогло.

 Авербах — Сабо, 10-й тур — 1:0. «Теоретичним айсбергом можна назвати нічию Авербаха зі Сабо, адже вдесятеро більше ідей і варіантів залишилось за кулісами, ніж було реалізовано на шахівниці» (Д. Бронштейн). Гра показала багатство дебютних задумів іспанської партії.

 Найдорф — Штальберґ, 10-й тур — 1:0. Штальберґ із задоволенням йшов на розміни фігур на початку та в середині партії, але в кінцівці «тура та кінь проти тури та слона» Найдорф під час догравання здійснив красиву переможну комбінацію.

 Петросян — Ейве, 10-й тур — 1:0. Майбутній чемпіон світу (наймолодший гравець турніру) використав свої кращі знання староіндійського захисту й отримав кращу позицію проти колишнього чемпіона світу (найстаршого гравця турніру).

 Авербах — Штальберґ, 12-й тур — 0:1. Перша перемога Штальберґа на турнірі. Авербах недооцінив уміння шведа у французькому захисті, намагаючись досягти переваги зіграв неточно й програв після затяжного ендшпілю.

 Найдорф — Котов, 12-й тур — 1:0. Найдорф підготував сюрприз для радянського гравця, єдиний раз у змаганні походивши 1.e2-e4. Чорні 15 хвилин (!) думали над першим ходом, вибравши захист Каро—Канн. Після дебюту білі отримали спочатку позиційну, а потім і матеріальну перевагу (пішака). Котов не хотів нічиєї та ризикнув загострити гру перед контролем часу, однак здався через кілька ходів.

 Тайманов — Геллер, 12-й тур — 1:0. У староіндійському захисті Тайманов отримав більшу свободу дій, вільно маневруюючи фігурами із флангу на фланг, тоді як фігури чорних застрягли на ферзевому фланзі, що дозволило білим провести вирішальний наступ «на всіх фронтах».

 Геллер — Найдорф, 13-й тур — 1:0. Переломний момент стався на 17-19-у ходах, коли Найдорф пожертвував пішака «a» заради ініціативи, однак Геллер не прийняв жертву, окресливши та реалізувавши план, що мав на меті відволікти важкі фігури чорних захистом пішака «a» та перекинути свої сили ближче до пункту d5, захопивши його конем для створення ситуації «хороший кінь проти поганого слона».

 Решевський — Бронштейн, 13-й тур — 0:1. У середині партії Решевський, після відмови суперника від нічиєї, заграв гостріше й вигадав красиву комбінацію, яку Бронштейн розгадав, зробивши сильний контрхід, що дав йому вирішальну перевагу.

 Котов — Сабо, 15-й тур — 1:0. Партія повна комбінаційних ускладнень, які продовжувались до останнього ходу. За два ходи до контролю часу Сабо, чий король оточений чорними фігурами, в складній ситуації поставив пастку, потрапивши в яку, чорні швидко програвали. Котов побачив пастку й красивим заключним ходом змусив угорця негайно здатися.

 Штальберґ — Котов, 17-й тур — 0:1. На 40-у ході Штальберґ втратив шанс на нічию, дозволивши Котову зробити хід, який загрожував матом білому королю. Аби уникнути мата, білі вимушені були погодитись на розмін ферзів і кінцівку, де Котов реалізував зайвого пішака.

 Котов — Болеславський, 18-й тур — 0:1. Болеславський чорними блискуче провів дебют (староіндійський захист) і мітельшпіль, поступово тільки нарощуючи перевагу.

 Петросян — Глігорич, 19-й тур — 1:0. Петросян у виграшній позиції перед контролем для виграшу часу абияк походив конем й ослабив оборону. Глігорич не наважився пожертвувати туру за пішака та небезпечну атаку й здався. Як показав пізніший комп'ютерний аналіз, у разі жертви тури чорні своїми загрозами здобували щонайменше нічию, а то й кращу позицію.

 Сабо — Решевський, 19-й тур — ½:½. Перипетії цієї незвичайної партії, де Сабо міг поставити мат за два ходи, описано в розділі «Перебіг».

 Штальберґ — Смислов, 19-й тур — ½:½. Штальберґ, який замикав турнірну таблицю, зіграв унічию з лідером турніру.

 Геллер — Котов, 20-й тур — 0:1. Геллер проґавив нескладний тактичний удар, який дозволив Котову виграти пішака. Після розмінів фігур чорні використали свою матеріальну перевагу та слабкість ізольованих пішаків суперника.

 Бронштейн — Сабо, 20-й тур — 1:0. «У захисті Німцовича Бронштейн зробив ранній несподіваний хід красивої тонкості. Це справді надзвичайне, пристрасне прагнення російського гросмейстера витягнути найглибше заховані приховані можливості кожного дебюту!» (М. Найдорф).

 Авербах — Тайманов, 21-й тур — 1:0. Єдина партія змагань, що завершилась матом. М. Найдорф виділив дебютну новинку в атаці Созіна сицилійського захисту, що пізніше дозволила білим, після розміну ферзів, зусиллями коня повністю розгромити королівський фланг чорних.

 Болеславський — Керес, 21-й тур — 0:1. Партія відзначилась взаємно гострою грою, де Керес розрахував варіанти далі за суперника й здобув вирішальну матеріальну перевагу (див. діаграму), звівши нанівець жертву якості у виконанні Болеславського.

 Глігорич — Ейве, 22-й тур — 1:0.

 Смислов — Геллер, 22-й тур — 1:0.

 Найдорф — Авербах, 22-й тур — 0:1.

 Решевський — Болеславський, 22-й тур — 1:0.

 Керес — Смислов, 24-й тур — 0:1. Діаграму з цієї партії, яка багато в чому вирішила долю першого місця, наведено в розділі «Перебіг».

 Решевський — Геллер, 24-й тур — ½:½. Решевський недбало підготувався до відкладеної партії, тоді як Геллер краще проаналізував позицію та зміг здобути нічию, хоча в ендшпілі мав на два пішаки менше (див. діаграму).

 Смислов — Решевський, 25-й тур — 1:0.

 Штальберґ — Найдорф, 25-й тур — 0:1.

 Ейве — Болеславський, 30-й тур — 0:1.

 Сабо — Котов, 30-й тур — 1:0. Сабо успішно (двома перемогами) завершив, загалом, не надто вдалий для себе турнір. Наведену зустріч він провів на високому рівні, дочекавшись помилки радянського шахіста в середині партії. Сабо впевнено реалізував свою позиційну перевагу в туровому ендшпілі.

Турнірні збірники
Збірник партій «Міжнародний турнір гросмейстерів» () авторства Давида Бронштейна, виданий за підсумками турніру, вважають найкращим чи одним із найкращих турнірних збірників усіх часів. За ним удосконалювали свою майстерність цілі покоління шахістів, книгу перекладено англійською, німецькою, французькою, іспанською та чеською мовами. За опитуванням міжнародного майстра та шахового публіциста Джона Вотсона, чимало любителів шахів також читало збірник Міґеля Найдорфа «15 aspirantes al campeonato mundial», який програє книзі Бронштейна в простоті подання партій як навчального матеріалу, однак написаний у менш офіційному й більш безпосередньому та неформальному стилі.

Відомі ще три фундаментальні збірники партій швейцарського турніру, всі вони надруковані 1954 року: авторства Ейве, Кереса/Штальберґа та Вуда. «Schach-Elite im Kampf» видано в Цюриху за участю трьох співавторів: всі 210 партій опрацював Макс Ейве, аналіз дебютних новинок підготував Пауль Керес, а звіти про кожен тур — Пауль Ланґе. Книга «Världsschackturneringen, Neuhausen-Zürich, 1953. Världsmästarmatchen, Moskva, 1954», що вийшла в Еребру накладом Шведського шахового союзу, містить партії турніру претендентів 1953 і чемпіонського матчу Ботвинник — Смислов 1954 року, які прокоментували та проаналізували Ґідеон Штальберґ і Пауль Керес. «The World Championship Candidates' Tournament Switzerland 1953» шахіста та видавця Барука Гаролда Вуда складається зі звітів і коментованих партій, які він, як редактор британського журналу «Chess», публікував у ньому впродовж турніру.

Питання авторства праці Бронштейна
Геннадій Сосонко, автор книги «Давид Сьомий» () про Давида Бронштейна, пише, що вже в поважному віці гросмейстер визнав, що всю літературну частину збірника написав Борис Вайнштейн, який давно співпрацював із Бронштейном (на деяких змаганнях був його секундантом) і обіймав високі посади в КДБ і шахових організаціях. Вайнштейн володів шаховим мисленням на високому рівні, чимало писав, видав низку шахових книг. У згаданій праці аналіз і анотації до партій дійсно належать Бронштейнові, якому допомагали Константинопольський і Фурман, а от літературну частину написав Вайнштейн, який не побажав фігурувати співавтором. На цю думку пристає шаховий тренер і літератор Марк Дворецький, який відзначив, що збірник має характерний почерк: «Той же стиль викладення, найвища культура мислення, та сама яскрава система шахових образів. Напевно, Бронштейн виконав аналітичну роботу, але найцінніше в книзі — осмислення, узагальнення, і в цьому заслуга Вайнштейна».

Примітки

Джерела

 Фотогалерея турніру (zurich-cc.com)

Шахові змагання у Європі
1953 у шахах
Турнір претендентів

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
NPHCDA Boss wants Buhari, Osinbajo to Take COVID-19 Vaccine in Public
News, Politics January 7, 2021 Abdullahi Mohammed
The Executive Director, National Primary Health Care Development Agency, Faisal Shuaib, on Thursday said the President; Vice President Yemi Osinbajo; the Secretary to the Government of the Federation, Boss Mustapha; and other prominent Nigerians will be among the first set to receive the COVID-19 vaccine on live television to help drive awareness.
Shuaib spoke at a press briefing by the Presidential Task Force on COVID-19 in Abuja.
He said, "On Tuesday, I had mentioned that we will like to see a situation where Mr President, the Vice President, the SGF, critical leaders come and take the vaccine in full glare of the public to demonstrate that this vaccine is safe.
"So, we have to make provisions for those. But even in developed countries, what we have seen is that apart from the prioritisation of health workers, you have to also identify critical leaders that you don't want them to be wiped off by the virus.
"For example, in warfare, if you want to destroy your enemies, you look for specific leaders: captains, the generals, once you decapitate them, then the soldiers will become weak.
"So, as much as possible you do not want to also leave your leaders vulnerable to COVID-19. It doesn't mean you want to prioritise politicians, that is not correct. I emphasised during the last briefing that we will prioritise our health workers because they are the ones in direct contacts with cases in isolation units."
Shuaib said experience had shown that vaccines are always better than health immunity.
He said for COVID-19, it would take approximately 10 years for one to be able to achieve health immunity and many people would have died if health immunity is to be relied upon.
He added, "The Swiss tried health immunity and I am sure if you go through the information that is available, for a lot of people, health immunity just doesn't work. The Americans touted it and see what is happening in the US.
"Health immunity is not the way to go. The evidence is there that when you use vaccines, you are more likely to quickly to attain health immunity, protect more people.
"So, I will like to reiterate that you must not give way to conspiracy theories. We must try to manage the information around the vaccines, where people do not understand please reach out to us those who are scientists, public health experts. All of us here are Nigerians who take the issue of the safety of Nigerians seriously".
Crime: Police Arrest 287 Suspected Rapists in Katsina
Adamawa Govt Confirms 50 New COVID-19 Cases


text:
Erased from the skyline: The Tappan Zee Bridge drew hundreds of thousands to the region
The Tappan Zee name was steeped in Hudson Valley history: Tappan was for the Native Americans who inhabited the region; "zee" is the Dutch word for sea.
Nancy Cutler
Born in 1955, the cantilever bridge's total cost: $80.8 million.
When the Tappan Zee opened, it cost 50 cents to cross into Westchester.
The Tappan Zee Bridge, a stalwart in the community whose reputation was often maligned despite its dedication, is nearly no more. All visible signs of the 64-year-old structure are sinking into history.
The west-side steel structure supports were cut Thursday and the remaining superstructure was lowered starting Friday onto a barge in the Hudson River below. Soon there will be a clear downriver view from its replacement, the Gov. Mario M. Cuomo Bridge. Pylons below Hudson's surface still need removal, and the steel will likely remain on barges nearby for days or weeks before it is sold off for scrap.
Gov. Andrew Cuomo provided a requiem of sorts Friday during a boat tour of the remaining demolition. The Tappan Zee "had a charm of its own," Cuomo said. "I'm not sure what it was."
Local residents, though, may disagree. Signs, petitions and state legislation call for the Tappan Zee Bridge name to be restored for the new span that connects Westchester and Rockland counties.
TAPPAN ZEE: Bridge takedown could take two more days
WATCH: The last section of the bridge coming down
STUNNING VIDEO: Watch the demolition of a span of the Tappan Zee
The name has fans, but the crossing itself struggled greatly in its later decades.
Various conditions led to the original Tappan Zee's demise, including suburban sprawl, heavier traffic from heavier vehicles, and periods of lax maintenance for a structure that tied New York and southern New England together. It was called the "hold your breath bridge" because a rough roadway, narrow lanes and lack of breakdown space could make crossing it a white-knuckled journey.
Steeped in history
The bridge was born in 1955, part of the post-World War II infrastructure baby boom. Part of the Eisenhower Interstate Highway System, the Tappan Zee carried Interstate 87, a.k.a. the New York State Thruway.
Its birth, officially on Dec. 15, 1955, was not without controversy: built at one of the Hudson's widest spans, the three-mile bridge was the longest in New York state. That posed myriad engineering challenges because of the width and silty-bottomed depth of the river.
The seemingly illogical spot, though, had a distinct advantage: It was outside the parameters of the Port Authority of New York and New Jersey, so the New York State Thruway Authority could control revenue. The bridge has long supplied about a fifth of the Thruway's revenue through its tolls.
The Tappan Zee name was steeped in Hudson Valley history: Tappan was for the Native Americans who inhabited the region; "zee" is the Dutch word for sea. In 1994, Gov. Malcolm Wilson's name was tacked on as a prefix, although it was still called the Tappan Zee, the TZ or the Tap.
(Story continues below gallery)
The bridge provided the New York City-to-Buffalo tie that had long been sought. The project was floated in the 1930s, but the engineering was too complex to square. Technology developed during World War II made the project feasible.
The total cost of the cantilever Tappan Zee: $80.8 million.
Success brought demise
The Tappan Zee, along with the completion of the Palisades Interstate Parkway in 1958, brought a new way of life to Rockland. Suburban sprawl overtook farms and open spaces. Census figures from 1950 and 1960 showed a population jump in Rockland by 47,000.
The bridge's success, in many ways, was also its demise. As the region grew, traffic swelled. When Interstate 287's New York and New Jersey portions were connected in the 1990s, truck traffic built on the bridge, which further beat up the roadway.
Puncholes that showed the river below became frighteningly common around the turn of the century.
The Tappan Zee no longer fit modern safety and security demands. For years, the Federal Highway Administration ranked it "functionally obsolete." Even after a $147 million redecking project that lasted through 2010, that rating remained.
The replacement of the Tappan Zee had long been anticipated. In 1999, then-Gov. George Pataki began talking about a new span. For the next decade-plus, task forces, charettes, panels plotted an elaborate plan to overhaul the entire Interstate 287 corridor and add east-west transit. The planning alone cost tens of millions, and the anticipated price-tag of the 30-mile project reached $16 billion.
Then in October 2011, Gov. Andrew Cuomo announced a fast-tracked and scaled-back plan to replace just the Tappan Zee Bridge.
Construction on the new crossing began in October 2013. It was the state's first "design-build" project, which allowed more independence for the builder — Tappan Zee Constructors — as a way to keep costs down.
The project's official price-tag is $3.9 billion. A detailed financial plan for the project has not been released by the state.
In contrast to the Tappan Zee's basic design, Cuomo said the new span would live up to the "beauty and splendor" of the Hudson. He appointed a team, including artist Jeff Koons, to review proposals. The sleek concrete-and-cable silhouette, with lighting that can change color, stood in contrast to the Tappan Zee's lattice steel.
While oft repeated, there was no proof that the original Tappan Zee was designed only to last 50 years. Cuomo and others have said the new crossing should stand strong for a century.
Parts live on
As for tolls on the dual-span Cuomo crossing, they are still frozen at $5 (without EZ Pass) until 2020, and can only be paid through a transponder, or by mailing in the fee. There has been no official information on future toll rates. When the Tappan Zee opened, it cost 50 cents to cross into Westchester.
The original bridge has lived on: steel from the superstructure reinforced reefs off Long Island; large sections of newly replaced decks were employed in roadways and bridges in various upstate communities.
The Tappan Zee name, though, was officially shelved when Cuomo and the New York State Legislature switched it to the Gov. Mario M. Cuomo Bridge as part of the June 2017 end-of-session legislation.
Meanwhile, the replacement bridge is not technically complete, even though its planned finish date was in 2018. A walking/biking path is being constructed on the northbound span. Thruway officials have said it will be done sometime this year.
IMPLOSION VIDEO: See Tappan Zee Bridge section come down in January
JANUARY: Tappan Zee Bridge section comes down in a flash
CUOMO BRIDGE: Bike path still months away
BRIDGE LIGHTS: Here's when the Cuomo Bridge lights change colors
Twitter: @nancyrockland


text:
Stephen M. Pollock	Herrick Emeritus Professor of Industrial and Operations Engineering	IOE
Stephen M. Pollock is Herrick Emeritus Professor of Manufacturing and Professor Emeritus of Industrial and Operations Engineering at the University of Michigan. He has been involved in applying operations research and decision analysis methods to understand and influence of a variety of operational phenomena, including military search and detection, criminal recidivism, manufacturing process monitoring, sequential allocation of resources, predictive and proactive maintenance, networks of queues, the stochastic behavior of infectious disease epidemics, and the optimization of radiation oncology plans.
After receiving his Ph.D. at M.I.T. in 1964 he was a member of the technical staff at Arthur D. Little, Inc. before joining the faculty at the U.S. Naval Postgraduate School in 1965 and the University of Michigan in 1969. He was chair of the IOE Department from 1981 through 1990. He has chaired the University's Research Policies Committee and Tenure Committee, and was a member the College of Engineering's Executive Committee. In 1992 he was the recipient of the Stephen S. Attwood Award, the highest honor awarded to a faculty member by the College of Engineering. He has authored over 60 technical papers, co-edited two books, and has served as a consultant to over 30 industrial, governmental and service organizations.
Professor Pollock has been Associate Editor and Area Editor of Operations Research, Senior Editor of IIE Transactions, Associate Editor of Management Science and on the editorial boards of other journals. He has served on various advisory boards for the National Science Foundation, the Army Science Board. He has served on (and chaired) various National Research Council panels, and was a member of its Committee on Applied and Theoretical Statistics. He was President of the Operations Research Society of America in 1986 and awarded the 2001 INFORMS Kimball Medal for contributions to operations research and the management sciences. He a fellow of INFORMS and the AAAS and is a member of the National Academy of Engineering.
smpresearch2012.doc
STEVE POLLOCK AND MICHIGAN
Pre-UM
When I was very young I wanted to be a "scientist", which I imagined meant having a laboratory in a small building behind my house, where I would do "experiments". Of course, I had no idea what that meant – perhaps mixing acids and alkalis, maybe melting stuff or something to do with gears or electricity. Then around the sixth grade I was introduced to "word problems" in math class: "Pat rows at 25 feet per minute across a 200 foot wide river that flows at 5 miles per hour. How far downstream …?" Most of my schoolmates were terrorized by these primitive exercises in mathematical modeling, but I was perversely fascinated. Not by the math itself, but by the idea that you could actually use math to solve a problem of possible interest – to rowers, perhaps. Although my approaches to these early examples of mathematical models may have been weird, they were usually not completely wrong.
The vagaries and realities of academic counseling in the Brooklyn N.Y. public school system led to my becoming a student at Cornell, majoring not in applied math but in a newly created field: Engineering Physics. Transistors had been just invented and this new discipline was aimed at producing the next generation of solid-state physicists. As it turned out, most of the students in this small program did not end up contributing to the semiconductor revolution, although it did produce an early generation of operations research ("OR") analysts, including Al Blumstein and Bill Jewell … and me. But the experience did little to reduce my naivety: many years after I graduated I discovered that Professor Bethe, my undergrad counselor at Cornell -- a kind, attentive fatherly professor with an accent who signed my course election forms every term – was the Hans Bethe.
Being unaware that my undergraduate education was not really about physics but was more about analytical approaches to problem solving, ignorance and academic inertia led me to pursue graduate studies in physics at MIT. Although, as a physics grad student I greatly enjoyed climbing around MIT's cyclotron and Brookhaven's Bevatron, it was clear to me (and much clearer to my professors) that I was not cut out to be a physicist. As an experimentalist, after gathering data from hundreds of thousands of spark chamber images, I made the mistake of questioning why one used "least sum of square deviations" to fit an empirical curve rather than, say, using "least sum of absolute value deviations". And the theoretical physics professors did not appreciate my dismissing the Schrödinger's cat paradox as being simply a misunderstanding of subjective probability. Moreover, I severely struggled through my physics coursework and examinations. Fortunately, through the intervention of Philip M. Morse, an eminent physicist (and at the time Chair of the MIT Physics department) and one of the founders of the Operations Research Society of America, I made use of a policy (one that also exists at Michigan) that allowed me, after eventually passing the physics department's doctoral exams, to be free to find a dissertation topic as long as I could put together a committee. I did, and the topic was -- a word problem (!) dealing with probabilistic search. Ron Howard (the co-director of MIT's newly formed Operations Research Center, and soon-to-be founder of the OR sub-discipline of Decision Analysis) agreed to become my research advisor. Phil Morse chaired my committee. (Another member was Herbert Galliher, who left MIT in 1963 to join Michigan's IE department.)
Shortly before I got my degree, my mentors suggested I pursue a career in which I could actually be paid for solving word problems. They suggested that I join Arthur D. Little, at the time one of the few non-governmental organizations having a large group dedicated to OR (and the newly named variant Management Science). The job was fascinating and varied. Clients of projects I worked on included Johnson and Johnson (inventory control), Anheuser-Busch (production scheduling), the US Navy's Trident submarine program (anti-submarine warfare) and the US Air Force (evaluating primitive Russian-to-English computer translation software). Guidance at ADL was provided by early OR luminaries George Kimball, Martin Ernst and Bernard Koopman. However, after a few years of pursuing and landing clients, and lots of travel, a switch to academia became attractive and more controllable than the life of a consultant. So in1965 I jumped at an opportunity to become part of the newly formed Department of Operations Analysis at the US Naval Postgraduate School, in Monterey CA.
Coming to Michigan
The four years spent in Monterey were, to say the least, "interesting". These were the hectic flower-power times of the late 1960's, and my students were military officers, most of whom were either coming back from or going to Vietnam. Although I had a big peace symbol on my car, I also strongly felt that -- since our country will always have a military -- my contribution would be to help ensure that the decision making of our young officers would be grounded in reality and as effective, as possible (I still think so). On the other hand, after three years I was inspired by a talk by Al Blumstein, who was on a mission to show that OR methods could be used not only to address and analyze problems in the (at that time) "traditional" arenas of the military, production and commerce, but also to attack newly identified challenges in the public sector: improving police and fire operations, water distribution, health care, environmental protection, public transport, health systems, sports, etc.
Perhaps sensing my ambivalence, Seth Bonder contacted me in early 1969. Even though his own research group was heavily involved in military OR projects, he convinced me that if I joined the Department of Industrial Engineering (as it was named until 1972, when it was changed to Industrial and Operations Engineering – IOE) I would be able to work on whatever OR problems interested me, and in particular those involving the public sector. My interview talk was on methods of evaluating information retrieval systems. Although the talk must have been OK (I was hired) I never did work in that area again. But Herb Galliher, one of my MIT mentors, was doing seminal work on determining the best frequency, as a function of age, for breast cancer screening, and pap smears -- areas which are still open to research investigation; Clyde Johnson and Walt Hancock were developing the new discipline of hospital systems engineering; links were being forged with the Institute for Public Policy; novel optimization algorithms were being developed and expanded by Katta Murty and others; and Bonder's military studies continued – eventually at his spin-off company. After a few years I discovered the perfect answer to the question commonly asked me: "Why in the world would you, in your mid-30's, leave beautiful Monterey California to come to Michigan? The answer was clearly "I was too young to retire".
The atmosphere at Michigan
In the many years from 1969 through the present, UM IOE has been my intellectual, professional and collegial home. The features of the department that had attracted me have been carried (and in most aspects, strengthened) through the first decade of the twenty first century. These unique attributes include:
• A collegial appreciation that academic research can be not only interesting, challenging and rewarding, it can also be fun.
• An understanding that the word "elite", when associated with our university, is not a pejorative term. I am convinced that, over the past four decades, Michigan faculty (particularly those in the College of Engineering) have been fully aware the top 20% of our undergraduate students can match up – in intellectual ability, creativity, leadership qualities and social awareness -- with the very best students at any other educational institution in the country. For a public university this is rare, and demonstrated by our peer institutions every year by their trying to attract our best undergraduates to join their respective graduate programs. I have never been embarrassed to explain to prospective students, alumni, colleagues at other institutions and complete strangers that the University is indeed an "elite" institution.
• The success our department has had in attracting and accommodating faculty, students and research staff with a wide variety of interests: from the rather abstract mathematics of non-linear optimization and stochastic processes to the concrete experimentation involved in human factors or manufacturing systems analysis. That we have been ranked, by various sources, consistently among the top two or three among our peer programs, is something about which I am exceedingly proud to have been part of the process that led to such recognition.
• The ability to link up with other units and individuals across the University – whether for research or teaching – has been relatively barrier-free.
• Graduate students were not pre-selected to work with particular faculty or on particular projects; the student-advisor "marriage" process was instead informed by consensual agreement on matches of skills and interests, problem identification and resources, goals and timelines between student and faculty advisor. (Unfortunately, the exigencies of contemporary doctoral student-funding models have practically destroyed this intellectually valuable feature.)
• The presence of exemplary Deans of the CoE, particularly those during the 1980's and 90's. Jim Duderstadt was not only a master administrator; he was (and is) a visionary. I can still recall his striding down the hallway of the East Engineering building in the early 1980's with a computer in his arms (was it a Compaq? A Commodore?), explaining to all he passed that by the end of the decade there will be these "portable" (his must have weighted 20 pounds) computers every classroom; and maybe eventually even in one's home. Chuck Vest was an equally talented motivator, recognizer of faculty talent, and consensus-developer. It was a great pleasure to be able to work under them.
• There is probably no other institution in the world that would have allowed, supported and rewarded my research agenda. I was never discouraged or unsupported in my quest to explore a ridiculously wide variety of (word) problems. The resulting analyses, both theoretical and applied, arguably have led to a better understanding of a wide and disparate set of issues. These included analyses of:
Public Systems (broadly defined): Feedback in Social Systems;Energy R & D Modeling; Decision Analysis in China; Political Redistricting; Characterizing Adversaries of Nuclear Materials Safeguards Systems; Criminal Recidivism; Rural Police Patrol; Collusion in Bids for Metal Pipe and Road Salt; Sewage Plant Operations; Terrestrial Irradiation.
Medical/health: Diagnosis of Diabetic Patients; Staff Levels, Cost and Productivity of Hospital Units; Occupational Injuries; Early Infection in the Spread of HIV; Adaptive Radiotherapy Under Uncertainty; Muscle Fatigue in Cyclic Exertions.
"Traditional" Industrial Engineering: Coordinate Measurement and Circularity; Ship Pipe Routing; Queueing Networks with Blocking; Whether Components or Assemblies Should be Made to Specifications; Weighted Batch Means for Simulations; Testing of Motor Vehicle Emissions; Canning Problems; Classification of Spot Welds; Maintenance of Machines; Type Mating in Manufacturing.
Situations that just "came up": Assignment of Swimmers to Events; The Optimality of Having Two Sexes; Golf Handicapping; Sequential Outlier Rejection.
• The general atmosphere that encouraged collaboration led to wonderful research adventures leading to publications with over close to a dozen IOE faculty colleagues, and more than 10 from other departments and units.
The Mathematical Modeling Studio
In the early 1970's, Seth Bonder created "Concepts in Mathematical Modeling of Large Scale Systems", a seminar type course in which students were asked to develop models of poorly specified but real "operational situations". The goal was not to create "solutions" to problems, but to understand the process by which the mathematical representation of these operational situations could be formulated, simplified, tested and exposited, and – hopefully – used in practice and transferred to other practitioners. Seth and I collaborated on it for a few years, and in the early 1970's, after he left to run Vector research Inc., I assumed responsibility for it (which I jealousy guarded for over three decades!). This course evolved into what is now called the "modeling studio". Pride in this course (and its principles) prompts me to leave humility aside and brag that many ex-students who suffered through its demanding time and creativity requirements have written to say it was the most influential educational experience they had at Michigan. Equally satisfying is to know that colleagues throughout the country have adapted versions for use at their own institutions. I even manage to publish a few papers about it. Since my retirement professor Amy Cohn picked up the cause, which augurs well for the education of future operations engineers.
Post retirement
As my wife Tina has often observed over the past few years, I have clearly "flunked" retirement. Consulting opportunities allow me to help inform decision makers dealing with important issues. These, along with serving on various committees (particularly for the National Research Council) have not only kept me busy, involved and challenged, they also remind me that solving once daunting "word problems" can actually be an enjoyable retirement activity, even though there is no laboratory in my back yard. Maybe in my mid-70's I'm still just "too young to retire".
From my vantage point, the challenge to the University, the College of Engineering and the Department of Industrial and Operations Engineering of maintaining these strengths in the 20-teens is daunting. When students can instantaneously use the web to find "factual" answers to almost any question, our pedagogy must evolve to encourage the relevance of figuring out what questions to ask. The student-to-faculty ratio is increasing at the same time research resources per faculty member are decreasing. We need to rediscover a good balance between research load and teaching opportunities, between education and training, between specialization and flexibility, between following the latest research-fad-money direction and exploring interesting and potentially important issues. With our recent successful departmental administrative transition, a continued renewal of junior faculty and flow of excellent and motivated students, we are well positioned to adapt and excel in our educational mission to be the world's best department of Industrial and Operations Engineering.


PorousFlowFluidStateWaterNCGIC calculates an initial value for the total mass fraction of a component summed over all phases, z, for water and non-condensable gas.
Definition at line 26 of file PorousFlowFluidStateWaterNCGIC.h.
Definition at line 25 of file PorousFlowFluidStateWaterNCGIC.C.
29 ": the PorousFlowFluidStateWaterNCGIC IC is deprecated. Just use "
Definition at line 49 of file PorousFlowFluidStateIC.C.
Conversion from degrees Celsius to degrees Kelvin.
Definition at line 46 of file PorousFlowFluidStateIC.h.
Definition at line 48 of file PorousFlowFluidStateIC.h.
Definition at line 36 of file PorousFlowFluidStateIC.h.
Definition at line 42 of file PorousFlowFluidStateIC.h.
Definition at line 44 of file PorousFlowFluidStateIC.h.
Definition at line 38 of file PorousFlowFluidStateIC.h.
Definition at line 40 of file PorousFlowFluidStateIC.h.