pienoiskuva|Ford Model T -auton moottorin käynnistäminen.
Ford Model T eli T-Ford on Fordin vuonna 1908 lanseeraama automalli, jota yleisesti pidetään yhtenä varhaisen autotekniikan merkittävimmistä autoista ja autojen teollisen valmistuksen uranuurtajana. T-mallia valmistettiin vuoteen 1927 saakka. Ensimmäinen auto valmistui 1. lokakuuta 1908 Detroitissa.[1][2]
Auton tekniikka
T-Ford oli ensimmäinen nelipaikkainen, 4-sylinterinen auto alle 1 000 dollarin hintaluokassa. Auton moottorin edistyksellisyys näkyi esimerkiksi auton valmistuksen aloittamisen aikaan harvinaisessa irrotettavissa olevasta sylinterinkannesta.
Autossa oli sama 2-vaihteinen planeettapyörästö kuin aikaisemmissakin Fordeissa. Vastaava vaihteisto oli useissa amerikkalaisissa autoissa, koska amerikkalaiset eivät pitäneet vaihtamisesta, joka oli sekä hankalaa että äänekästä, kun rattaiden hampaat rahisivat vastakkain vaihdelaatikossa. Planeettavaihteisto oli helppokäyttöinen, koska siinä ei ollut toistensa lomaan hakeutuvia hammasrattaita, vaan kolme hihnaa, jotka kytkivät pyöriviä rumpuja toisiinsa tarpeen mukaan.
T-Fordin ajaminen oli erilaista kuin nykyautojen. Ajajalla oli kolme poljinta, joista kahdella ohjattiin vaihteita ja kolmas oli moottorijarru. Sen lisäksi oli kaksi vipua, käsijarru ja kaasu. Auto käynnistettiin veivillä.[3]
Yksinkertaisessa alustassa oli edessä ja takana poikittainen lehtijousi. Sen kestävyyteen suhtauduttiin epäilevästi, mutta se olikin tehty vankaksi kestämään kaikenlaisessa ajossa. T-Ford itse asiassa meni lähes minne vain.
4-sylinterinen sylinteriryhmä oli yhtä kappaletta, sillä niin sylinterit kuin jäähdytyskanavatkin syntyivät yhdellä valulla. Moottorin iskutilavuus oli 2,9 litraa ja se antoi 20 hevosvoimaa. Tällä moottorilla Ford saavutti 70 km/h:n huippunopeuden. Kulutus oli ajotavasta riippuen 13–21 mailia gallonalla (keskimäärin n. 11,4–19 l/100 km). Jarrut olivat takapyörissä. T-malli painoi noin 540 kilogramaa. Auton poltoainetankin tilavuus oli noin 38 litraa.[4][5]
Historia

Suunnittelijat
T-mallin suunnittelijoita olivat Henry Fordin lisäksi Childe Harold Wills (1878–1940) ja kaksi unkarilaista siirtolaista: József Galamb ja Jenő Farkas. Harry Love, C. J. Smith, Gus Degner ja Peter E. Martin olivat myös suunnittelutiimin jäseniä. T-malli oli Fordin yhdeksäs tuotantomalli. Childe Harold Wills oli Henry Fordin pääsuunnittelija, jonka kanssa hän oli aloittanut yhteistyön jo 1899. Ennen T-mallia Ford ja Wills olivat tehneet yhdessä yhdeksän eri mallia, joista osa jäi vain prototyypiksi.[6]
Valmistus
Ensimmäinen T-mallin auto valmistui Piquettin tehtaalla Detroitissa 27. syyskuuta 1908. Piquettin tehdas ei kyennyt vastaamaan kysyntään ja vain 11 autoa valmistui ensimmäisen täyden tuotantokuukauden aikana. Tämä johtui siitä, että alussa autoja valmistettiin perinteisesti käsityönä. Vuonna 1910 lähes 12 000 valmistetun auton jälkeen tuotanto siirtyi uudelle Highland Parkin tehtaalle Michiganiin. Kymmenen miljoonan auton valmistusmäärä ylittyi vuonna 1924. Tuolloin yhdeksän autoa kymmenestä autosta maailmassa oli T-mallia. T-mallia valmistettiin 19 vuodessa (1908–1927) yhteensä 15 007 034 kappaletta. Vasta Volkswagen Kupla ylitti T-mallin valmistusmäärässä 45 vuoden kuluttua. T-malli oli niin tunnettu että Fordin ei tarvinnut käyttää sen mainontaan rahaa vuosina 1917–1923.[4][5]
Henry Fordin mukaan T-Ford ”oli valittavissa minkä tahansa värisenä kunhan se vain oli musta”. Ensimmäisissä autoissa oli useita eri värivaihtoehtoja, muun muassa punainen. Ford rajoitti värivaihtoehdot mustaan vasta vuonna 1914 kun valmistuksessa siirryttiin liukuhihnalle. Musta oli ainoa väri joka kuivui riittävän nopeasti valmistuslinjalla. Liukuhihnan idean esitteli Henry Fordille William C. Klann, joka sai idean siihen seuratessaan chicagolaisen teurastamon eläinten teurastamista. Liikkuvan tuotantolinjan idean kehittivät Fordin Piquetten tehtaan työntekijät. Ensimmäisen liikkuvalta tuotantolinjalta valmistetun auton ajoi valmistuslinjalta ulos median ja Henry Fordin edessä William Klann. Fordin valmistuslinja ei ollut ensimmäinen autotehdas, joka hyödynsi liukuhihnaa eli nykytermein kokoonpanolinjaa, sillä Oldsmobile oli ehtinyt ensin, mutta Fordin tehdas oli tehokkain ja tunnetuin sen hyödyntäjä.[7] Ennen liukuhihnatuotannon alkua auton valmistus kesti 12,5 tuntia. Vuonna 1914 kun Ford valmisti enemmän autoja kuin muut valmistajat yhteensä lempinimellä ”Tin Lizzie” tunnetun T-mallin valmistus vei aikaa liukuhihnalla vain 93 minuuttia. Autoja valmistui liukuhihnalta kolmen minuutin välein. Tuotanto oli kasvanut kahdeksankertaiseksi työvoiman samalla vähentyessä.[4][8]
T-malli mullisti autoteollisuuden menestyksekkäällä liukuhihnatuotannollaan ja se oli ensimmäinen auto, jota oli rakennettu yli miljoona kappaletta. T-malli oli myös ensimmäinen radiolla varustettu auto.[4] Malli esiintyi lisäksi useissa mykkäelokuvien kauden komediaelokuvissa.[9] Vuonna 1999 pidetyssä kansainvälisessä mielipidekyselyssä T-malli valittiin 1900-luvun merkittävimmäksi autoksi (katso myös Vuosisadan auto).[10]
Joukkotuotanto laski T-mallin hintoja. Ensimmäisten T-mallin autojen hinta oli 850 dollaria (alin hinta kaksiovisella roadsterilla 825 dollaria). Vuoteen 1917 mennessä hinta oli laskenut 345 dollariin. 1920-luvulle tultaessa halvin malli oli 300 dollaria (halvimmillaan 260 dollaria ilman mitään ekstraa). Vuonna 1914 Henry Ford kaksinkertaisti työntekijöidensä palkan ennenkuulumattomaan viiteen dollariin kahdeksalta tunnilta. Henry Ford halusi työntekijöillään olevan varaa ostaa valmistamansa auto. Vuonna 1914 T-mallin työntekijä kykeni ostamaan T-mallin neljän kuukauden palkalla.[4][8]
T-malli oli yksinkertainen rakenteeltaan ja tekniikaltaan luotettava. Mallia markkinoitiin keskiluokalle. T-mallia myytiin ja valmistettiin kaikilla mantereilla Antarktista lukuun ottamatta. Auto oli myös helppo korjata ja huoltaa ja se sopi aikakauden huonoille teille. Auton osia voitiin hankkia eri puolilta maailmaa ja ne myös sopivat autoon. Ford väitti keksineensä sanat ”palvelu” ja ”massatuotanto”. T-malli oli alun perin suunniteltu bioetanolia (maanviljelijöiden viljasta valmistamaa alkoholia) tai etanolia käyttäväksi, mutta öljyn hinnan halpeneminen ja Yhdysvaltain kieltolaki merkitsi sitä, että suurin osa autoista käytti öljystä valmistettua bensiiniä.
Ensimmäisen maailmansodan aikana ympärysvallat käyttivät T-mallia taistelukentillä. Noin 5745 T-mallin sotilasambulanssiversiota valmistettiin, joista suurin osa lähetettiin Eurooppaan. Ernest Hemingway ja Walt Disney ajoivat T-mallin sotilasambulanssia.[8]
Henry Ford uskoi, että T-malli täyttäisi ”yleismaailmallisena” autona (engl. ”The Universal Car”) kaikki asiakkaan tarpeet, joten mallia ei juuri kehitetty vuosien aikana. Kilpailijat tarjosivat tehokaampia, tyylikkäämpiä ja mukavampia autoja jonka vuoksi Fordin markkinaosuus laski.[8]
Valmistuksen loppuminen
Viimeinen T-Ford valmistui 26. toukokuuta 1927. T-mallin seuraajan A-mallin valmistui alkoi lokakuussa 1927. T-mallin moottoreita valmistettiin vielä 4. elokuuta 1941 saakka. Moottoreita käytettiin muun muassa kilpa-autoissa.[8][5]
T-Ford oli toteuttanut Henry Fordin unelman edullisesta autosta massoille ja samalla se käynnisti suuren ihmisten elintapojen ja yhteiskuntarakenteen muutoksen.[11]
Suomessa
Vuonna 1911 saivat Yhdysvalloissa siirtolaisina olleet veljekset Aleksander, Fritiof ja Tor Nyberg Fordin edustuksen Suomeen Fordin Pariisissa toimineelta edustajalta. Seuraavana vuonna veljekset aloittivat myyntitoimintansa Helsingissä ja heidän ensimmäinen myyntieränsä käsitti kolme T-Fordia. Ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä T-Fordeja ehdittiin myydä eri puolilla maata toimineiden kahdeksan Ford-jälleenmyyjän kautta noin sata kappaletta. [12]
Fordin myyntiverkoston jälleenrakennus sodan jälkeen alkoi vuonna 1919, jolloin Kööpenhaminaan perustettiin Fordin kokoonpanotehdas Skandinavian maita varten, ja Ford Motor Companyn agentit alkoivat etsiä Suomesta jälleenmyyjiä. Vuonna 1921 Ford Motor Company solmi edustussopimuksen Korpivaara & Halla Oy:n kanssa, mutta sopimus purkautui jo vuonna 1924 osapuolten erimielisyyksien vuoksi. Tämän jälkeen Ford Motor Company vuokrasi Helsingin Hernesaaresta tehdas- ja konttoritilat, joihin suunniteltiin myös kokoonpanotehdasta. Vuonna 1923 eri puolilla Suomea toimi jo 21 Fordin jälleenmyyjää. Vuonna 1921 Ford T -henkilöautoja myytiin Suomessa 19 kappaletta, vuonna 1922 myyntimäärä oli 117 autoa ja vuonna 1923 jo yli 1000 autoa. Vuonna 1926 perustettiin pääyhtiön alainen tytäryhtiö Ford Motor Company of Finland Oy, joka oli ensimmäinen Suomeen perustettu autotehtaan tytäryhtiö.[13] Vuoteen 1927 mennessä Suomeen tuotiin T-Fordeja kaikkiaan runsaat 7000 kappaletta.[14]
T-Ford näytteli merkittävää osaa myös Suomen autoistumisen alkuvaiheissa. Mallin parhaina myyntivuosina 1920-luvun ensimmäisellä puoliskolla kuljetusyrittäjyys – siinä mielessä kuin se nykyisin ymmärretään – otti Suomessa ensiaskeliaan, ja jotkut ammattiautoilijoiksi ryhtyneet suorittivat myös henkilökuljetuksia. Tällöin alun perin tavarankuljetuksiin tarkoitetuille T-Fordin alustoille rakennettiin alkeellisia linja-auton koreja, joissa istuimina olivat auton pituussuuntaan asennetut penkit. Pienen moottoritehonsa ja eräiden muidenkin seikkojen vuoksi T-Ford ei soveltunut erityisen hyvin linja-autoksi.[15] Vuonna 1926 voimaan tullut autoasetus, jossa määriteltiin tarkat linja-autoja koskevat tekniset vaatimukset, käytännössä lopetti T-Fordin käytön linja-autona. Siirtymäaikaa tällaisten autojen poistamiseen liikenteestä annettiin vuoteen 1928 saakka.[16]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Glenning, Christer & Bengt Ason Holm| title = Vuosisatamme autot| location = Porvoo, Uusimaa| publisher = WSOY| year = 1998| version = Suomennos Antti Räsänen}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Chaline, Eric| title = 50 konetta, jotka muuttivat maailmaa (50 Machines that Changed the Course of History)| publisher = Quid Publishing, (suom. versio Moreeni 2013)| year = 2012| id = ISBN 978-952-254-160-4| language = Suomi| accessdate = 18.1.2014}}
Viitteet

Aiheesta muualla

 videoita T-mallista sekä lauluja T-mallista 1920-luvulta
 (mm. Model T Encyclopedia)

Model T
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:1900-vuosikymmenen autot
Luokka:1910-luvun autot
Luokka:1920-luvun autot

Milloin Ford Model T aloitettiin valmistamaan?


Helppo elämä on suomalainen MTV3-kanavan esittämä draamasarja, jonka on tuottanut Moskito Television Oy. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 5. tammikuuta 2009 ja sen viimeinen jakso esitettiin 29. toukokuuta 2011. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin uusintana 7. tammikuuta – 25. maaliskuuta 2013[1], toinen 7. heinäkuuta 2014 alkaen.
Sarjan levitysoikeudet on myyty myös Yhdysvaltoihin.[2]
Vastaanotto
Suosio
Sarja nousi suosituksi heti ensimmäisestä jaksosta alkaen, jolloin sarja keräsi katsojaennätyksensä 904000 katsojaa.[3] Katsojaluvut pysyivät vahvoina läpi kauden; keskimäärin katsojia oli ensimmäisellä tuotantokaudella lähes 800000.[4] Myös sarjan saama palaute on ollut myönteistä, ja esimerkiksi Keskisuomalaisen ohjelmakriitikko kuvaili sarjaa "virkistävän erikoiseksi ja laadukkaaksi" sekä "kaikin puolin taidolla toteutetuksi".[5] Toisella tuotantokaudella katsotuin jakso oli niin ikään kauden avausjakso; tuolloin katsojia oli keskimäärin 784000.[6] Toisen tuotantokauden keskimääräinen katsojaluku oli 635000 katsojaa eli edelliskautta hieman heikompi.[7]
Palkinnot
Helppo elämä on ollut myös televisioalan palkinnoissa voitokas. Sarja oli 13. helmikuuta 2010 järjestetyssä Venla-gaalassa ehdokkaana viidessä eri kategoriassa ja näin ollen oli eniten ehdokkuuksia saanut ohjelma.[8] Ehdokkuuksista sarja voitti yhteensä kolme – parhaan mies- ja naisnäyttelijän sekä draamasarjan palkinnot – ja oli animaatiosarja Pasilan kanssa eniten palkintoja voittanut ohjelma.[9] Sarja on lisäksi palkittu Kultainen TV -palkinnolla.[10] Sarja sai kansainvälistä huomiota, kun Carl-Kristian Rundman palkittiin parhaan miesnäyttelijän Seoul International Drama Awards -palkinnolla roolistaan Helpossa elämässä. Lisäksi sarja oli samassa kilpailussa ehdokkaana parhaan käsikirjoituksen ja parhaan minisarjan palkinnon saajaksi.[11] Helppo elämä voitti tammikuussa 2011 parhaan draamaohjelman Kultainen Venla -palkinnon. Lisäksi Taneli Mäkelä oli ehdolla parhaan näyttelijän Kultainen Venla -palkinnon saajaksi,[12] joskaan ei ole paljastettu, minkä roolityön ansiosta hänet oli nimetty; Mäkelä esiintyi vuonna 2010 Helppo elämä -sarjan lisäksi myös televisiosarjoissa Ihmisten puolue ja Kotikatu sekä teki vierailun sarjassa Taivaan tulet. Helppo elämä on lisäksi ehdolla useissa eri kategorioissa kesäkuussa 2011 järjestettävällä Monte Carlon televisiofestivaalilla.[13]

Tuotanto
Suomessa

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi, johon sisältyy yhteensä kaksitoista jaksoa, kuvattiin vuonna 2008. Televisiossa jaksot esitettiin 5. tammikuuta 2009 – 23. maaliskuuta 2009. Ohjelmaa esitettiin tuolloin maanantaisin kello 20. Sarjan saavuttaman suuren suosion ansiosta sarjaan kuvattiin syksyllä 2009 toinen tuotantokausi, johon sisältyy toiset kaksitoista jaksoa. Kaikki sarjan päänäyttelijät olivat mukana myös toisella tuotantokaudella.[14] Kausi esitettiin televisiossa 14. maaliskuuta 2010 – 30. toukokuuta 2010.[15] Ohjelman esitysajankohta siirrettiin toiselle kaudelle sunnuntai-iltaan kello 21, ja samalla sarja sai K13-merkinnän. Sarja jatkui kolmannelle kaudelle,[16] joka esitettiin 3. huhtikuuta 2011 – 29. toukokuuta 2011. Päänäyttelijöistä mukana olivat Carl-Kristian Rundman, Anu Sinisalo sekä Sanna Toivanen. Rundmanin ja Sinisalon roolihahmoille oli käsikirjoittajan mukaan luvassa "yhteisiä työprojekteja".[17] Kahdeksasta jaksosta koostuva kolmas kausi jäi sarjan viimeiseksi. Tuottajan mukaan syy lopettamiseen oli se, että sarja haluttiin päättää "grande finaleen".[18]
Englanninkielinen versio
Syyskuussa 2010 tiedotettiin, että Warner Brothers on ostanut Helppo elämä -sarjan pohjoisamerikkalaiset oikeudet Moskito Televisionilta. Sarjasta on suunnitteilla Easy Living -nimellä kulkeva ns. "remake-versio" eli sarja kuvataan uudelleen englannin kielellä ja yhdysvaltalaisilla näyttelijöillä. Lisäksi Helppo elämä oli esillä Cannesin tv-messuilla lokakuussa 2010, kun Digital Rights Group lanseerasi sarjan muun maailman markkinoille.[19] Helppo elämä on optioitu Yhdysvaltojen lisäksi 4–5 muuhun maahan, joissa osassa esitettäisiin alkuperäisversio ja osassa dubattu versio.[20]
Sarjan henkilöt

Päähenkilöt
Tapio Mikkonen (es. Carl-Kristian Rundman) on Jaanan aviomies sekä Jarin ja Päivin isä. Tapio on tottunut hankkimaan elantonsa erittäin kyseenalaisilla keinoilla, mutta ei siltikään ole pohjimmiltaan paha.
Jaana Mikkonen (es. Anu Sinisalo) on Tapion vaimo sekä Jarin ja Päivin äiti. Jaana on itsevarma nainen ja kykenee käyttämään häikäilemättömiä keinoja saadakseen haluamansa, mikä on välillä hänelle kostautunutkin. Jaana kuitenkin rakastaa lapsiaan kovasti ja tahtoisi, että heillä olisi ympärillään täydellinen perhe.
Jari Mikkonen (es. Antto Orasmaa) on Tapion ja Jaanan esikoinen ja Päivin isoveli. Vanhempiensa tavoin myös Jari on välillä sekaantunut rikolliselle tielle. Tämä oli koitua lopulta jopa Jarin kohtaloksi, kun Jari sekaantui Lampisen bisneksiin. Jari katosi yli vuoden ajaksi, ja hänen vanhempansa laittoivat kuolleeksijulistamisen vireille, kunnes Jari yhtäkkiä ilmestyikin takaisin Helsinkiin siskonsa luokse.
Päivi Mikkonen (es. Sanna Toivanen) on Mikkosten perheen kuopus. Nuoresta iästään huolimatta Päivi on joutunut kokemaan kovia – raiskauksen, abortin sekä vanhempiensa rikolliset puuhat. Päivi ei ole täysin voinut hyväksyä Tapion ja Jaanan keinoa hankkia perheen elanto ja hän hakikin itsenäisyyttä itselleen uskonlahkon kautta.
Sivuhenkilöt

RoolihahmoEsittäjäTuotantokausi123Erkki "Eki" JulkunenTaneli MäkeläxxxTimo "Timppa" MikkonenPertti SveholmxxxVesa HeinivaaraKari SorvalixxxLiisa PeltolaHeidi HeralaxxAune MikkonenHeidi KrohnxxJouni LampinenJani VolanenxxKirsi LampinenLotta LehtikarixxOskuKari HevossaarixxNiklas HolmströmJon-Jon GeitelxxEetuPetrus KähkönenxxNinaRuut Haapa-ahoxxSanteri PeltolaMika NuojuaxxSirkka MöttönenHelena VierikkoxxMaire HuovinenTiia LoustexSeppo HuovinenJaakko KytömaaxPekka KoivumäkiTapio LiinojaxPiia EkströmJonna JärnefeltxKevin RantanenIlkka VillixVesa TuomelaJanne HyytiäinenxLupuMalla MalmivaaraxLinkolaKari HeiskanenxSalminenLasse KarkjärvixyhdistysläinenJohanna af SchulténxTeija HolmströmAnna-Leena HärkönenxIvar HolmströmNicke LignellxSirolaSesa LehtoxIlkka VähämääTeemu AromaaxChristina WireniusJohanna KerttulaxAkselJuho MilonoffxSariSatu PaavolaxRiittaSanna SaarijärvixMiraInari SirolaxEdith SödergralmKristiina ElsteläxAnja HakkarainenKatja KiuruxRisto PennanenJari SalmixMarja-Liisa TuomelaHanna VahtikarixAnatoliViktor DrevitskixSuviJenni BanerjeexAri GaunerAntti LuusuaniemixRepaleAsko Sahlmanxseurakunnan pappiJukka-Pekka PaloxSergeiAndrei TsumakxxAntti SarjolaSvante MartinxKristaKrista KosonenxMirja LuukkonenMinna SuuronenxAnaReino NordinxJoonasLauri TilkanenxLariMiikka Tuominenx
Juoni

Ensimmäinen tuotantokausi
Mikkosten perhe elää täydellistä elämää: perhe asuu suuressa omakotitalossa Espoossa ja perheen isä, Tapio, on menestyksekäs liikemies. Todellisuus on kuitenkin toinen. Perheelle on kertynyt lamavuosilta yhteensä neljän miljoonan euron takausvelat ja perheen talon omistaa Tapion rikollinen tuttava Eki Julkunen. Tapion vaimo, Jaana, asuu kotiäitinä ja pyrkii häikäilemättömästi Koti- ja kouluyhdistyksen puheenjohtajaksi. Perheen lapset Jari ja Päivi ovat tottuneet makeaan elämään, mutta tietävät kuinka perheen elämäntapa on kustannettu vuosien saatossa.
Kieltäydyttyään Ekin tarjoamasta rahakkaasta ryöstökeikasta Tapio aloittaa uudenlaiset - lähes lailliset - rakennusbisnekset veljensä Timpan kanssa. Yritys kuitenkin kaatuu ja hankkeeseen sijoitetut rahat häviävät kuin tuhka tuuleen. Tapion tilannetta ei auta se, että vaimo aloittaa lyhytmittaisen salasuhteen toisen miehen, apulaiskaupunginjohtaja Pekka Koivumäen kanssa. Tapio kuitenkin kuulee siskoltaan Liisalta uudesta laista, jonka nojalla lamavuosien velkoja voidaan antaa tietyin ehdoin anteeksi. Mikkonen hieroo sopimuksen perintätoimiston kanssa ja pian perhe on vapaa veloistaan. Tapio aloittaa tämän jälkeen työt IT-alan yrityksessä, mutta taivaalla on jälleen uusi pilvi: Eki kiristää Tapion vielä yhteen keikkaan. Tällä keikalla Tapio korvaa rahat, jotka Jari on eräällä epäonnistuneella ryöstöllä kadottanut. Kun käy ilmi, että kyseessä ei olekaan tavallinen kuutamokeikka vaan Ekin kauna hänen "liiketuttuaan" Lampista kohtaan, Tapion mitta täyttyy. Tilanne poliisien piirittämässä Lampisen talossa päättyy laukauksiin.
Toinen tuotantokausi
On kulunut kuusi kuukautta Lampisen talon laukauksista. Mikkoset ovat muuttaneet pienempään taloon kaupungin laitamille, Tapio elättää perheensä rehellisesti ja Jaanakin on alkanut etsiä itselleen työtä. Ampumavälikohtausta käsitelleessä oikeudenkäynnissä Eki tuomitaan murhasta elinkautiseen vankeuteen, kun taas kaikki syytteet Tapiota vastaan hylätään todisteiden puuttuessa. Eki on kuitenkin osannut varautua tuomioonsa: kun kaksi miestä ovat viemässä häntä vankilaan, häntä kuljettanut pakettiauto kiilataan tien sivuun ja raskaasti aseistautuneet miehet ampuvat kuljettajat. Vapaalle jalalle päätynyt Eki tunkeutuu Lampisen kotiin ja ampuu tämän raskaana olevan vaimon, Kirsin, ja katoaa sen jälkeen ulkomaille.
Jaana saa töitä CMC-nimisestä yrityksestä – joskin hieman kyseenalaisilla keinoilla: väärentämällä ansioluettelonsa. Jaana työskentelee firmassa häikäilemättömällä tavalla eikä välitä lakienkaan rikkomisesta. Lopulta Jaana vaatii firman osakkuutta itselleen: 50 prosenttia yrityksestä Jaanan nimiin tai hän lähtee. Yrityksen johtaja, Chrisu, suostuu. Jaana alkaa tehdä suuria ostoksia firman nimiin – luksusasunto, autoja, vaatteita... Pian karu totuus käy kuitenkin ilmi: verottaja hakee CMC:tä konkurssiin ja Jaana on yhtä lailla vastuussa yrityksen sotkuista kuin Chrisu.
Tapio irtisanotaan työpaikaltaan säästökustannusten vuoksi. Tapio perustaa irtisanomisensa jälkeen useita remonttiyrityksiä, joiden nimissä hän tekee "haamuremontteja" ja tienaa näin veronkiertoteitse suuria summia rahaa. Konkurssin myötä talousvaikeuksissa olevalle Jaanalle hän lupaa huolehtivansa perheen taloudesta kuten ennenkin, ja he voivat jäädä luksusasuntoonsa.
Päivi jatkaa uskonnollisessa liikkeessä toimimista. Hän hankkii yhdessä liikkeen perustajan, Oskun, ja poikaystävänsä Niklaksen kanssa toimitilat, jossa he voivat kokoontua säännöllisesti. Pian toiminta alkaa kuitenkin luisua käsistä ja käy ilmi, ettei Oskukaan ole toiminut täysin rehellisesti. Osku alkaa käyttäytyä uhkaavasti muita kohtaan ja lopulta tilanne raukeaa Tapion ja Oskun välienselvittelyyn, jossa ei kaihdeta fyysistä väkivaltaa. Päivi huomaa pian olevansa raskaana, ja Niklas ilostuu uutisesta. Päivi ei kuitenkaan tahdo pitää lasta ja tekee abortin. Tästä raivostunut Niklas toteaa koko Päivin perheen joutuvan helvettiin ja poistuu.
Jari aloittaa opiskelut Kauppakorkeakoulussa päästyään sisään lunttaamalla. Opiskelu ei kuitenkaan maistu ja Jari aloittaa sattuman kautta yhteistyön Lampisen kanssa. Lampinen myy rikkaille ihmisille loma-asuntoja, joita ei ole olemassakaan. Suomeen palannut Eki varoittaa Jaria Lampisesta, mutta Jari ei kuuntele. Jari onnistuu saamaan asiakkaakseen rikkaan venäläisen liikemiehen, Anatolin, jolle raha ei ole ongelma. Liikemies vaatii sittemmin nähdä alueen, jota on ostamassa. Todellisuudessa koko aluetta ei ole olemassa, joten Lampinen ja Jari vievät porukan sattumanvaraiseen paikkaan, jonka he väittävät olevan tuleva lomakylä. Eki seuraa heitä salaa autollaan. Hetken jo näyttää siltä, että Lampisen selitykset uppoavat venäläisiin, kunnes yhtäkkiä Anatoli ottaa aseen esiin ja ampuu Lampisen, minkä jälkeen hän kääntää tähtäyksen Jariin. Toisaalla Tapio ja Jaana ihmettelevät, miksei Jari tullut siskonsa ylioppilasjuhliin. Juhlien loputtua Eki vie Jaanalle ja Tapiolle Jarin ajokortin, jonka on löytänyt rantavedestä. Jaana ja Tapio purskahtavat itkuun.
Kolmas tuotantokausi
Jarin katoamisesta on kulunut vuosi. Tapio ja Jaana ovat saavuttaneet unelmaelämänsä; he asuvat suuressa asunnossa ja rahaa tulee. Päivi on aloittanut opiskelut ja muuttanut pois kotoa; Eki istuu vankilassa tuomiotaan.
Eräänä päivänä poliisivoimista erotettu Heinivaara saapuu yllättäen vierailulle Tapion luokse ja kertoo poliisin aloittavan suuret toimet harmaan talouden kitkemiseksi. Heinivaara kehottaa Tapiota piilottamaan rahansa nopeasti, jos mielii välttyä sotkuilta. Tapiolla on vaikeuksia saada rahoja ulos tileiltä, ja Jaana keksii pyytää apuun lakimies Antti Sarjolaa. Sarjola keksii keinon keplotella rahat suomalaisilta tileiltä ja siirtää ne lopulta sveitsiläiseen pankkiin. Järjestely paljastuu kuitenkin huijaukseksi ja Mikkoset menettävät rahansa Sarjolalle, jota yrittävät vielä uhkailla – tuloksetta.
Jaana raivostuu rahat menettäneeseen Tapioon ja ilmoittaa haluavansa erota. Jaana muuttaa hotelliin ja tutustuu siellä nuoreen Lariin, jonka kanssa hän aloittaa suhteen. Tapio lyöttäytyy Heinivaaran kanssa yhteen varallisuutensa kartuttamiseksi. Heinivaara omistaa yrityksen, joka järjestelee pimein keinoin julkisten hankintojen tarjouskilpailuvoittoja asiakkailleen. Miehet yrittävät saada selville toisten yritysten tarjousten sisältöjä joko murtautumalla yhtiöiden toimistoihin tai tietosuojajärjestelmiin - kyseessä on miljoonaluokan bisnes.
Mikkosten elämä saa käänteen, kun kuolleeksi julistettu Jari saapuu yllättäen siskonsa luo. Jari on elänyt Lampisen antamalla valehenkilöllisyydellä Pasi Niemisenä ympäri Eurooppaa. Jari kokeilee nyt asettua asumaan kotimaahansa uudella identiteetillä, mikä osoittautuu kuitenkin mahdottomaksi: Pasi Nieminen on oikeasti olemassa. Jari turhautuu ja päättää ilmoittautua vanhemmilleen. Jälleennäkeminen on tunteikas: Jaana hylkää suhteensa nuoreen Lariin.
Yhdistynyt perhe kokee merkittävän vastoinkäymisen, kun paljastuu että Lampisen ampuneista venäläisistä yksi, Sergei, on elossa. Sergei pääsee Jarin kintereille ja vaatii tätä maksamaan hyvityksenä menehtyneistä ystävistään yhteensä 900 000 euroa – 5 000 euroa kutakin päivää kohden, jonka haluaa elää. Vaihtoehtoisesti Jari kertoisi, kuka lammella ammuskeli.
Tapio ja Jaana pyrkivät tekemään kaikkensa poikaansa auttaakseen. Tilannetta monimutkaistaa se, että Tapio on möläyttänyt Heinivaaralle Jarin olleen mukana rahankuljetusauton ryöstössä. Näin ollen poika ei voi ilmoittautua poliisille. Jarin tilanteeseen turhautuneena Tapio tulee lipsauttaneeksi tiedon lammella ammuskelleesta Ekistä Jarille. Jari päättää kuitenkin olla paljastamatta kummisetäänsä Sergeille, vaikka Jaana vaatiikin poikaansa näin tekemään.
Mikkoset pyrkivät ostamaan Jarille aikaa Heinivaaran bisnesten kautta. Kun Heinivaara kuitenkin osoittautuu haluttomaksi tekemään yhteistyötä Jaanan kanssa, Mikkoset päättävät hoitaa suuren tarjouskilpailun ohi Heinivaaran yhtiön. Paljastuu, että monivyyhtisessä tarjouskilpailuverkossa on mukana myös Mikkosilta rahaa petkuttanut Sarjola. Jaana ja Tapio näkevät tilanteessa mahdollisuuden kostoon ja poikansa pelastamiseen.
Jari on piileskellyt paljon siskonsa luona, ja sisarukset ovat keskustelleet Jarin historiasta. Kun Jari tulee paljastaneeksi Päiville lammella ammuskelleen Ekin, Päivi marssii oikopäätä poliisille tekemään ilmiannon pelastaakseen veljensä. Sergei saa poliisilta sisäpiirivihjeen ampujasta ja koettaa surmata Ekin vankilassa tässä kuitenkaan onnistumatta. Eki pakenee Mikkosten avustuksella Jarin lavastetuissa hautajaisissa, jonne saa luvan poistua vankilasta.
Jarin hengen pelastamiseksi tarvittavat rahat pyritään siirtämään niin, että Sarjola kustantaisi Sergeille Jarin loppuvelan. Operaatio vaatii pitkää suunnittelua ja osapuolten hämäämistä. Tapiota kuitenkin varjostaa Heinivaara, joka on päässyt vihille sekä Jarin elossa olosta, että Ekin olinpaikasta. Jari päättää pelastaa sekä itsensä että perheensä ja menee Heinivaaran toimistolle surmaamistarkoituksessa – tuloksetta.
Sarjola saa surmansa venäläisten luodeista rahanvaihdon yhteydessä. Tapio on kuitenkin onnistunut vaihtamaan Sarjolan salkun toiseen identtiseen – näin ollen Mikkoset saivat rahat välistä. Venäläisille annettu salkku sisältää pommin, joka surmaa Jarin kintereillä olevan Sergein. Perhe pelastuu. Mikkoset nousevat laivaan, joka lipuu kohti horisonttia. Yksi jää kuitenkin rannalle – Päivi päättää jäädä koettamaan uutta elämää ilman muuta perhettä.

Jaksot

Ensimmäinen tuotantokausi

JaksoNimiEnsiesitysUusintaKatsojamäärä
(ensiesityksessä)1.Omilla poluilla05.01.200907.01.2013904 0002.Ja syyllinen olet sinä12.01.200914.01.2013710 0003.Etana etana, näytä sarves19.01.200921.01.2013732 0004.Tilaisuus tekee miehen26.01.200928.01.2013716 0005.Uudet vaatteet02.02.200904.02.2013719 0006.Itsenäisiä päätöksiä09.02.200911.02.2013764 0007.Läpimurto16.02.200918.02.2013813 0008.Tulo- ja menoarvioita23.02.200925.02.2013743 0009.Vapaus02.03.200904.03.2013809 00010.Hyviä töitä09.03.200911.03.2013725 00011.Ei rahasta vaan rakkaudesta16.03.200918.03.2013740 00012.Ystävyys, yhteistyö, avunanto23.03.200925.03.2013712 000
Toinen tuotantokausi

JaksoNimiEnsiesitysUusintaKatsojamäärä
(ensiesityksessä)13.Oikeus ja kohtuus14.03.201007.07.2014784 00014.Pelko21.03.201014.07.2014672 00015.Perhe28.03.201021.07.2014719 00016.Ruumis ja veri04.04.201028.07.2014552 00017.Äidin syliin11.04.201004.08.2014609 00018.Likainen peli18.04.201011.08.2014687 00019.Pelastautukoon ken voi25.04.201018.08.2014610 00020.Se pienellä painettu02.05.201025.08.2014672 00021.Kättä päälle, nimi alle09.05.201001.09.2014637 00022.Tästä maailmasta16.05.201008.09.2014581 00023.Viivan alla23.05.201015.09.2014548 00024.Valkolakki30.05.201022.09.2014583 000
Kolmas tuotantokausi

JaksoNimiEnsiesitysKatsojamäärä25.Uusperhe03.04.2011810 00026.Lottovoittajia10.04.2011772 00027.Tuhlaaja24.04.2011553 00028.Tiedon valta01.05.2011736 00029.Kissoja ja hiiriä08.05.2011699 00030.Kevyet mullat15.05.2011306 00031.Epäluulon alkeet22.05.2011527 00032.Helppoa elämää29.05.2011600 000
[21]
Osa 30 esitettiin samaan aikaan, kun Yle TV2 esitti jääkiekon maailmanmestaruusottelun finaalin, joka keräsi lähes 2,5 miljoonaa televisiokatsojaa,[22] millä on oletettavasti ollut vaikutusta myös Helpon elämän katsojalukuihin.
DVD-julkaisu
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä lokakuussa 2009. Ensimmäisestä tuotantokaudesta on julkaistu myös Blu-ray -versio. Sarjan toinen kausi ilmestyi DVD:nä ja Blu-rayna 19. elokuuta 2010. Kolmas kausi julkaistiin DVD:nä ja Blu-rayna 25. elokuuta 2011. Kaikki kolme kautta sisältävä yhteisboksi julkaistiin 10. marraskuuta 2011.

Lähteet

Aiheesta muualla

Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.
Luokka:Suomalaiset draamasarjat
Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat

Kuka on käsikirjoittanut Helppo elämä -sarjan?


Kalliomoskeija (, Qubbat As-Sakhrah, , Kipat Hasela) on Temppelivuorella Jerusalemissa sijaitseva islamilainen moskeija. Paikka on muslimeille tärkeä, koska perinteen mukaan islamin perustaja Muhammad nousi siellä taivaaseen. Moskeija on rakennettu vuosina 687–691.[1] Se on yksi varhaisimmista islamilaisen arkkitehtuurin merkkiteoksista[2], ja sitä pidetään Jerusalemin helpoimmin tunnettuna maamerkkinä.[3]
Temppelivuorella sijaitsi aikaisemmin juutalaisten temppeli, mikä on aiheuttanut juutalaisten ja muslimien välille riitaisuuksia.
Sijainti
Kalliomoskeija sijaitsee keskellä tasannetta, joka länsimaissa tunnetaan nimellä Temppelivuori ja josta arabiaksi käytetään nimitystä Al Haram al-sarif, "Jalo pyhäkkö". Sen uskotaan sijaitsevan Jerusalemin toisen temppelin paikalla, joka tuhoutui roomalaisten suorittamassa Jerusalemin piirityksessä vuonna 70.
Muslimit uskovat Kalliomoskeijan sijaitsevan paikalla, jossa tapahtui islamilainen ihme Isra ja Mi'raj. Islamiin kääntynyt juutalainen rabbi Ka'ab al-Ahbar[4] selitti kalifi Omar ibn al-Khattabille (579–644), että tämä Koraanissa mainittu ja hadithien Jerusalemiin sijoittama Muhammadin öinen taivasmatka oli tapahtunut samalla paikalla, jossa juutalaisten temppelit olivat aikoinaan sijainneet.
Historia
Ennen islamia
Kalliomoskeija sijaitsee keskellä Temppelivuorta, jossa juutalaisten toinen temppeli aikoinaan sijaitsi. Roomalaiset tuhosivat temppelin vuonna 70 ja rakensivat paikalle Juppiterin temppelin.
[5] Bysanttilaisena aikana Jerusalem oli kristitty kaupunki, ja kymmenettuhannet pyhiinvaeltajat saapuivat paikalle, jossa oli kristittyjen ensimmäinen kirkko ja jossa Jeesus oli kulkenut.[6]
Kalliomoskeijan rakentaminen ja mittasuhteet
Jerusalemin valloittivat persialaiset vuonna 614 ja varhaiset muslimit vuonna 637. Kalliomoskeija rakennettiin umaijadikalifi Abd al-Malikin määräyksestä vuosien 689 ja 691 välillä. Sitä ennen Temppelivuori oli ollut vuosisatoja hylättynä siitä lähtien, kun juutalaiset 300-luvulla vielä kerran olivat kapinoineet roomalaisia vastaan.
Moskeijan arkkitehtuurin ja mosaiikkien esikuvina olivat läheiset bysanttilaiset kirkot ja palatsit.[7][8]
Shlomo Dov Goitein Heprealaisesta yliopistosta on väittänyt, että Kalliomoskeijan oli tarkoitus kilpailla muiden uskontojen hienojen pyhäkköjen kanssa. Hänen mukaansa jo Qubbat as-Sakran rotundan muoto, vaikka se oli vieras islamille, oli tarkoitettu kilpailemaan monien samanaikaisten kristillisten katedraalien kanssa.[10][11] A. C. Cresswell huomautti, että moskeijan rakennuttajat suunnittelivat sen saman kokoiseksi kuin Pyhän haudan kirkko oli. Moskeijan kupolin läpimitta on 20,20m ja korkeus 20,48m, kun taas Pyhän haudan kirkon kupolin läpimitta on 20,90m ja korkeus 21,05m.[12]
Rakennus on kahdeksankulmion muotinen. Sen keskellä on puinen, noin 20metrin läpimittainen kupoli kuudentoista
pilarin kannattamalla pyöreällä jalustalla.[13] Tämän kehikon ympärillä on 24 pylvään muodostama kahdeksankulmainen arkadi. Rakennuksen julksivu on päällystetty posliinilla
[14], ja se kuvaa moskeijan kahdeksankulmaista muotoa. Sen jokainen sivu on 18 metriä pitkä ja 11 metriä korkea. Sekä kupolissa että sen  sisäseinissä on runsaasti ikkunoita.[13]
Ristiretket
Useiden vuosisatojen ajan kristityillä pyhiinvaeltajilla oli edelleen vapaa pääsy Temppelivuorelle, mutta Al-Hakim bi-Amr Allahin ajoista lähtien väkivaltaisuudet pyhiinvaeltajia vastaan yleistyivät, mihin kristityt vastasivat aloittamalla ristiretket.[15] Ristiretkeläiset vallotitivat Jerusalemin vuonna 1099 ja luovuttivat Kalliomoskeijan augustinolaisille, jotka tekivät siitä kristillisen kirkon, kun taas Al-Aqsan moskeijasta tehtiin kuninkaan palatsi. Temppeliherrat, jotka uskoivat Kalliomoskeijan sijainneen Salomon temppelin paikalla, pitivät myöhemmin päämajaansa Al-Aqsan moskeijassa suuren osan 1100-lukua. Templum Domini ("Herran temppeli"), niin kuin Kalliomoskeijaa tuolloin nimitettiin, muistutti muodoltaan Pyhän haudan kirkon rotundaa, ja sen kuva oli ritarikunnan suurmestarin (muun muassa Everard des Barresin ja Renaud de Vichiersin virallisissa sineteissä.
Ajubidit ja mamelukit
Jerusalemin valloitti takaisin muslimeille Saladin 2. lokakuuta 1187, minkä jälkeen Kalliomoskeija vihittiin uudestaan islamilaiseksi pyhäköksi. Sen kupolin huipulla ollut risti vaihdettiin islamilaiseen puolikuuhun, ja sen alla ollut kallio ympäröitiin puisella suojuksella. Saladinin veljenpoika al-Malik al-Mu'azzam Isa jatkoi rakennuksen kunnostusta ja lisäsi Al-Aqsan moskeijaan kuistin. Mamelukkien aikana (1250-1510) Kalliomoskeija oli sulttaanien erityisen huolenpidon kohteena.
Osmanien valtakausi (1517–1917)

Suleiman Suuren valtakaudella (1520–1566) Kalliomoskeijan ulkoseinät laatoitettiin. Työt kestivät seitsemän vuotta.

Sisältä moskeija on koristeltu runsailla mosaiikeilla, fajansseilla ja marmorikoristeilla,
joista suuri osa on lisätty vuosisatoja sen rakentamisen jälkeen. Sinne on myös kaiverrettu otteita Koraanista.
Suleiman Suuren käskystä laatoituksen yläpuolelle kaiverrettiin Koraanin 36. suura (Ya-Sin) ja sen yläpuolelle 17. suura Al-Isra.
Kalliomoskeijan läheisyyteen rakennettiin vuonna 1620 erillinen Profeetan kupoli. Moskeija peruskorjattiin Mahmud II:n hallitessa vuonna 1817.
Brittivallan kaudesta nykyaikaan
Britit valloittivat Jerusalemin vuonna 1917. Haj Amin al-Husseini, jonka he nimittivät suurmuftiksi, ja Yaqub al-Ghusayn panivat Kalliomoskeijassa ja Al-Aqsan moskeijassa alulle suuret kunnostustyöt. Vastikään kunnostettu Kalliomoskeija kuitenkin vaurioutui pahoin maanjäristyksessä 11. heinäkuuta 1927.
Israelin itsenäisyyssodan (1948–1949) ja kuuden päivän sodan (1967) välisenä aikana Jerusalemin vanhakaupunki, myös Temppelivuori oli Jordanian hallinnassa. Vuonna 1955 Jordanian hallitus aloitti moskeijassa laajat kunnostustyöt, joita rahoittivat myös muut arabivaltiot ja Turkki. Monet Suleiman Suuren aikaiset seinälaatat, jotka rankkasateiden vaikutuksesta olivat siirtyneet pois kohdaltaan, vaihdettiin uusiin. Osana kunnostustöitä kupoli päällystettiin vuonna 1965 kestävällä italialaisella alumiinipronssiseoksella.[16] Muilta osin kunnostustyöt valmistuivat elokuussa 1964.
Kuuden päivän sodassa 1967 Israel valloitti Temppelivuoren, ja Kalliomoskeijan huipulle nostettiin Israelin lippu. Israelilaiset kuitenkin laskivat sen Moshe Dayanin määräyksestä jo muutaman tunnin kuluttua, ja "rauhan ylläpitämiseksi" Temppelivuori annettiin islamilaisen Jerusalem Islamic Waqf -säätiön hallintaan.[17]
Vuonna 1993 kupolin kultainen pinnoite uusittiin, kun Jordanian kuningas Hussein lahjoitti tarkoitukseen 8,2 miljoonaa dollaria. Työhön tarvittiin 80 kilogrammaa kultaa, johon tarvittavat varat Hussein hankki myymällä yhden Lontoossa olevista taloistaan.
Kalliomoskeija on kuvattuna Iranin 1000 rialin setelissä.[18]
Pääsy alueelle

Nykyisin Kalliomoskeija on Jordaninan Awqaf-ministeriön hallinnassa.[19]
Alue oli 1900-luvun puoleenväliin saakka suljettu muilta kuin muslimeilta. Vuodesta 1967 lähtien pääsy sinne on rajoitetusti sallittu muillekin. Muut kuin muslimit eivät kuitenkaan saa rukoilla Temppelivuorella eivätkä tuoda sinne mitään uskonnollisia esineitä eikä mitään, missä on heprealaisia kirjaimia. Israelin poliisi avustaa määräysten valvonnassa.[20] Turvallisuussyistä Israel sallii Länsirannan palestiinalaisten käydä Jerusalemissa vain muslimien pyhäpäivinä. Länsirannalla asuville palestiinalaisille miehille ei vierailuun tarvittavaa lupaa myönnetä, ennen kuin he ovat täyttäneet 35 vuotta. [21] Sen sijaan Jerusalemissa asuvilla palestiinalaisilla, joilla on asukaskortti, sekä palestiinalaisilla, joilla on Israelin kansalaisuus, on alueelle rajoittamaton pääsy.
Vuodesta 2006 lähtien Temppelivuori on jälleen avoinna muillekin kuin muslimeille kesällä klo 7.30–11.30 ja 13.30–14.30 sekä talvisin klo 7.30–10.30 ja 13.30–14.30, ei kuitenkaan perjantaisin, lauantaisin eikä muslimien pyhäpäivinä. Muut kuin muslimit pääsevät alueelle vain Länsimuurin luona olevasta portista. Sisään moskeijoihin ei muita kuin muslimeja päästetä. Vierailijoille suoritetaan perusteellinen turvatarkastus.
Monien ortodoksijuutalaisten rabbien mielestä käynti alueella on juutalaisen lain vastaista. Lain mukaan pääsy Kaikkeinpyhimpään oli nimittäin kielletty kaikilta muilta kuin ylimmältä papilta, mutta koska temppelin tuhon jälkeen ei tiedetä tarkoin, missä kohdassa Kaikkeinpyhin sijaitsi, kiellon katsotaan varmuuden vuoksi koskevan koko aluetta. Muut rabbit ovat kuitenkin sitä mieltä, että nykyisen arkeologisen ja muun todistusaineiston perusteella sen sijainti tunnetaan riittävän tarkoin, jotta alueella voidaan liikkua rikkomatta vahingossakaan lakia, mutta hekään eivät salli juutalaisten mennä sisään Kalliomoskeijaan.[22]

Uskonnollinen merkitys

Joidenkuiden islamilaisten oppineiden mukaan[23] Peruskivi on paikka, jossa profeetta Muhammad astui enkeli Gabrielin mukana taivaaseen ja myös paikka, johon Gabriel saattoi hänet rukoilemaan Abrahamin, Mooseksen ja Jeesuksen kanssa.[24]  Toisten islamilaisten oppineiden mukaan taivaaseenastuminen tapahtui Al-Aqsan moskeijan kohdalta.[25][26]
Peruskivi ympäristöineen on juutalaisuuden pyhin paikka. Muslimitkin rukoilivat alun perin kasvot sitä kohti, kunnes Muhammad käänsi rukoussuunnan kohti Mekan Kaabaa. Juutalaiset pitävät kiven paikkaa pyhimpänä kohtana Maan päällä ja samalla paikkana, jossa Kaikkeinpyhin sijaitsi temppelien aikana.
Juutalaisen käsityksen mukaan suotuisin rukouspaikka on mahdollisimman lähellä Peruskiveä. Koska muslimiviranomaiset eivät salli heidän rukoilevan Temppelivuorella, he omaksuivat tavakseen rukoilla Länsimuurin edustalla, koska se oli lähimpänä Peruskiveä oleva paikka, johon heillä oli pääsy, tai Öljymäellä vastapäätä Temppelivuorta. Vuosina 1948–1967 Jordanian viranomaiset eivät päästäneet heitä koko Jerusalemin vanhaankaupunkiin, ja tällöin he tekivät pyhiinvaelluksia Siioninvuoren huipulle, jossa he rukoilivat kasvot käännettyinä kohti muinaisen Kaikkeinpyhimmän paikkaa[27]
Juutalaisen perimätiedon mukaan Peruskivi on paikka, jossa Abraham valmistautui uhraamaan poikansa Iisakin.
Tapauksesta kerrotaan myös Koraanissa, jossa pojan nimeä ei kuitenkaan mainita, mutta enemmistö muslimeista uskoo,
että kyseessä ei ollut Iisak vaan Ismael.[28]
Eräät juutalaiset ääriryhmät haluaisivat siirtää Kalliomoskeijan Mekkaan ja rakentaa sen nykyiselle paikalle kolmannen temppelin. Koska moskeijan omistavat islamilaiset uskonnolliset säätiöt, jotka pitävät sitä erityisen pyhänä, sellainen toimenpide johtaisi väistämättä väkivaltaisuuksiin. Monet israelilaiset suhtautuvat tällaisiin hankkeisiin kaksijakoisesti. Jotkut uskonnolliset juutalaiset ovat rabbien opetuksen mukaisesti
sitä mieltä, että temppeli on jälleenrakennettava vasta messiaanisena aikana ja että ihmisen olisi julkeaa pakottaa Jumalan kättä. Kuitenkin jotkut evankeliset kristityt uskovat, että temppeli vielä jälleenrakennetaan ennen lopun aikojen tapahtumia kuten Harmageddonin taistelua ja Jeesuksen toista tulemista.[29] Yhdysvaltalaissyntyinen Jeremy Gimpel, joka oli Habayit Hayehudi-puolueen ehdokkaana Israelin vuoden 2013 vaaleissa, herätti kohun kerrottuaan Floridassa Fellowship Church-ryhmälle kuvittelevansa sitä uskomatonta kokemusta, joka seuraisi Kalliomoskeijan lentäessä taivaan tuuleen. Hän myös sanoi, kenties piloillaan, että tällöin kaikki kristityt kuljetettaisiin välittömästi Jerusalemiin.[30]
Arkkitehtoniset vaikutteet
Kalliomoskeija on ollut arkkitehtonisena esikuvana monille muille rakennuksille. Sellaisia ovat kahdeksankulmainen Pyhän Giacomon kirkko Italiassa, Suleiman Suuren mausoleumi Istanbulissa sekä maurilaistyylinen Rumbach utcan synagoga Budapestissa.
Kristityt uskoivat kauan, että Kalliomoskeija jäljitteli arkkitehtuuriltaan Jerusalemin temppeliä. Tämä käy ilmi Rafaelin maalauksesta Neitsyen häät sekä Peruginon samannimisestä maalauksesta.

Katso myös

Itkumuuri
Temppelivuori
Al-Aqsa
Moskeija
Lähteet

Luokka:Jerusalemin rakennukset ja rakennelmat
Luokka:Moskeijat
Luokka:Uskonto Israelissa


Ranskan kieli (ransk. français) kuuluu romaanisiin kieliin. Ranskaa puhuu äidinkielenään noin 75,9 miljoonaa ihmistä ja toisena kielenä 87 miljoonaa ihmistä.[1]
Ranskan kieltä puhutaan ennen kaikkea Ranskassa, mutta eräillä alueilla myös myös muun muassa Belgiassa, Sveitsissä ja Kanadassa, joissa niissäkin sillä on virallisen kielen asema. Lisäksi se on virallisena kielenä monissa Afrikan maissa.[2] Ranskaa puhuvia kutsutaan frankofonisiksi.
Ranskan kieli syntyi varhaiskeskiajalla, kun nykyisin ranskankielisillä alueilla kansanomaista latinaa eli vulgaarilatinaa puhuvat ihmiset saivat kieleensä vaikutteita nykyisen Saksan alueelta tulleilta frankeilta. Aiemmin kieli oli saanut vaikutteita gallien puhumasta kelttiläisestä kielestä. Ranskan kieli on monilta rakenteiltaan ja sanoiltaan edelleen hyvin lähellä latinan kieltä, ja joskus sitä jopa edelleen kutsutaan leikillisesti vulgaarilatinaksi.
Ranskan parlamentti hyväksyi vuonna 1994 lain ranskan kielen puhtauden suojelemiseksi. Aluksi se koski kaikkea kielenkäyttöä, mutta lievennettiin vielä saman kuun aikana koskemaan vain viranomaiskieltä niin, että jos on olemassa ranskankielinen termi, sitä on käytettävä.[3]
Ranska on yksi Euroopan unionin ja Yhdistyneiden kansakuntien virallisista kielistä[4][5] ja Maailman postiliiton ainoa virallinen kieli[6] sekä useiden muiden kansainvälisten järjestöjen kieli. Näitä järjestöjä ovat muun muassa Afrikan unioni, ETYJ, Euroopan neuvosto, Euroopan yleisradioliitto, Kansainvälinen olympiakomitea, Kansainvälinen tuomioistuin, Maailman kauppajärjestö, Nato, OECD sekä useat kansainväliset urheilujärjestöt.
Kielenä ranskaa pidetään usein pehmeänä ja soinnillisena. Lausumista luullaan usein hankalaksi, mutta ranskan kirjoitusasun ääntäminen on joitakin ääntämykseltään poikkeavia sanoja lukuun ottamatta hyvin säännöllinen, päinvastoin kuin esimerkiksi englannissa. Tyypillistä ranskan kielen ääntämiselle on, että sanan lopussa olevat kirjaimet (e, s, x) jätetään ääntämättä.
Suomessa ranskaa voi opiskella monissa perus- ja ylemmän tason kouluissa. Ranskankielistä opetusta antavat Helsingin ranskalais-suomalainen koulu, Tampereella toimiva kaksikielinen Filière franco-finlandaise de Tampere[7] ja ranskan kieliluokat Turussa. Filosofian kandidaatin tai maisterin tutkinnon voi ranskan kielestä suorittaa Helsingin, Jyväskylän ja Turun yliopistossa sekä Åbo Akademissa. Helsingin ja Turun yliopistossa voi opiskella myös ranskan kääntämistä ja tulkkausta. Lisäksi ranskan kieli voi olla sivuaineena filosofian kandidaatin tai maisterin tutkinnossa Itä-Suomen (Joensuu), Oulun ja Tampereen yliopistossa. Kieltä voi opiskella myös korkeakoulujen kielikeskuksissa ja avoimessa yliopistossa.[8]
Historia

Roomalaisten invaasio Galliaan
Kuten kaikkien muidenkin romaanisten kielten, ranskan juuret ovat latinan kielessä. Ennen roomalaisten invaasiota 58–52 eaa. nykyisen Ranskan alueella asui ennen kaikkea kelttiläisiä kieliä puhuvaa väestöä, joita roomalaiset kutsuivat galleiksi. Muita väestöryhmiä olivat iberit etelässä nykypäivän Espanjan tuntumassa, liguurit Välimeren rannalla ja pienet kreikkalais- ja foinikialaisryhmät.
Nykyranskassa on noin 200 kelttiläisperäistä sanaa, joista useimmat ovat paikannimiä, kasvien nimiä tai sanoja, jotka liittyvät maalaiselämään. Latinasta tuli nopeasti lingua franca gallien asuttamilla alueilla, erityisesti kaupassa, diplomatiassa ja opetuksessa. Latinan puhekieli eli vulgaarilatina, josta nykyranskakin on kehittynyt[9], erosi huomattavasti niin sanotusta klassisesta latinasta, jolla esimerkiksi Cicero kirjoitti teoksensa.
Frankit
200-luvulta alkaen Länsi-Eurooppaan tuli idästä germaanisia miehittäjiä, joista jotkut asettuivat Galliaan. Ranskan kielen kehitykselle tärkeimpiä olivat frankit Pohjois-Ranskassa, alemannit nykyisen Saksan rajan tuntumassa, burgundit Rhône-joen laaksossa ja visigootit Akvitaniassa. Ranskan maan ja kielen nimi johtuu frankeista, jotka tosin alkujaan puhuivat länsigermaanista kieltä, mutta alkoivat pian itsekin puhua samaa latinan kansanomaista murretta, josta satoja vuosia kestäneen roomalaisvallan aikana oli jo tullut maan väestön valtaenemmistön kieli.[10] Näiden väestöryhmien germaaninen kieli tosin vaikutti alueella puhuttuun latinaan, erityisesti ääntämiseen, lauseoppiin ja sanastoon; arviolta 15 prosenttia nykyranskan sanoista perustuu germaanisiin lainasanoihin, erityisesti sotilastaktiikkaan ja sosiaaliseen elämään liittyvät termit.
Langue d’oïl
Kielitieteessä keskiajan ranska jaetaan kolmeen maantieteelliseen alaryhmään. Suurimmat ovat langue d’oïl ja langue d’oc, joiden lisäksi kolmantena on frankoprovensaali, jota pidetään näiden ”sekamuotona”, koska siinä ei kahdesta muusta variantista poiketen esiinny omia tunnusmerkkejä.
Eniten frankkien invaasio vaikutti oïl-kieleen (langue d'oïl), jonka nimi tulee ranskan kyllä-sanan vanhasta äänneasusta oïl (nykyranskaksi oui). Tähän kieleen kuuluu muun muassa picard, valloni, normandi ja francien. Kun frankkien kuningas Klodvig kääntyi kristinuskoon vuonna 498, frankkien mahti vahvistui suurimmassa osassa Pohjois-Galliaa ja ranskan kieli kehittyi näiden murteiden yhteensulautumaksi. Englannissa Vilhelm Valloittajan vuonna 1066 tekemän valloituksen jälkeen puhuttua varianttia kutsutaan anglonormanniksi tai vanhemmissa lähteissä myös anglo-normannilaiseksi kieleksi[11]. Tänä aikana myös englannin kieleen tuli suuri joukko ranskalaisperäisiä lainasanoja. Ranskan pohjoisosien ranskan kielen ja sen lähimmän edeltäjän, francien’in, ääni- ja muoto-oppi on kauimmaksi erkaantunut latinan kielestä.
Etelä-Ranskassa ja Pohjois-Espanjassa samaan aikaan puhutusta kielestä käytettiin nimeä langue d’oc (oc’in kieli). Myös se on saanut nimensä kyllä-sanan sikäläisen vastineen oc mukaan. Nykyään se tunnetaan nimellä oksitaani, ja se käsittää useita murteita kuten provensaalin.[10] Oksitaania on opetettu peruskoulussa vuodesta 1982 alkaen, mutta kieli ei ole levinnyt laajalle. Joissakin Etelä-Ranskan kaupungeissa, kuten Toulousessa, ranskankielisten rinnalla on myös oksitaaninkielisiä kadunnimikylttejä.
Ei-germaaniset kielivaikutteet
Suuri joukko kelttiläisiä kieliä puhuvia ihmisiä muutti 400-luvulta 700-luvulle anglosaksien invaasion takia Englannista Kanaalin yli Bretagneen. Vaikka heidän kielensä bretoni ei periydykään gallien ennen roomalaisten tuloa puhumasta kielestä, sekin kuuluu kelttiläiseen kieliryhmään.
Viikingit saapuivat Ranskaan 800-luvulla ja valloittivat Normandian. Siellä he omaksuivat pian alueella ennestään puhutut langue d’oïlin murteet, johon heidän aikaisemmin puhumastaan kielestä jäi vain joitakin yksittäisiä sanoja muun muassa merenkulun sanastoon. Vilhelm Valloittajan Englannin-miehityksen 1066 seurauksena kehittyi erityinen anglonormannilainen murre tai kieli, jota puhuttiin aina 1300-luvulle asti, jolloin Englannin porvaristo ja aatelisto ryhtyivät puhumaan englantia. Vaikka normannien Englannin valloituksella ei ollut ranskan kielen kehitykseen paljon vaikutusta, se vaikutti sitäkin enemmän englannin kielen kehitykseen. Yli kaksi kolmasosaa yhteisestä sanavarastosta englannin kanssa on tullut ranskan kielen kautta.
Ranskaan tuli lainasanoja myös arabian kielestä, erityisesti ylellisyys- ja kauppatavaroiden, kuten mausteiden, nimiä sekä luonnontieteiden ja matematiikan termejä.
Ancien français’sta nykyranskaan

Vanhin säilynyt ranskankielinen teksti, joka selvästi poikkeaa latinasta, on vuonna 842 tehty Strasbourgin valat. Ranskan kielen kehitysvaihetta tästä 1300-luvulle saakka sanotaan tavallisesti muinaisranskaksi (). Tuolta ajalta ovat peräisin monet tunnetut chanson de geste’t, trubaduurien runot Kaarle Suuren upeudesta ja ristiretkiin osallistumisesta. Tällöin Pariisi oli jo maantieteellistä ja taloudellisista syistä keskeinen paikka, mikä lopulta johti siihen että Pariisin alueen ranskasta, jota kutsutaan myös francien’iksi, kehittyi ranskan kieli.
Ranskan sijataivutus hävisi lopullisesti 1300-luvulla. Kielen kehitysvaihetta tämän jälkeen kutsutaan keskiranskaksi (ransk. moyen français). Tämä on siirtymävaihetta muinais- ja nykyranskan välillä. Tällöin useimmat taivutukset yksinkertaistuivat merkittävästi. Tämän ajan kirjallisuus on etupäässä käännöksiä antiikin kirjallisuudesta. Vuonna 1539 Frans I määräsi ranskan latinan sijaan viralliseksi hallintokieleksi ja kuninkaan hovin kieleksi. Tähän aikaan sijoittuu myös monien loppukonsonanttien häviäminen puhuttujen kielten sanojen lopusta, mutta kirjoituksessa ne säilyivät. Ranskan oikeinkirjoitus alkoi suurelta osalta perustua pikemminkin sanojen etymologiaan kuin niiden nykyiseen ääntämykseen. Tänä aikana sanastoa rikastutti suuri joukko uudissanoja ja lainoja. Reaktio tätä vastaan tuli 1600-luvulla, minkä ajan ranskaa sanotaan yleensä klassiseksi ranskaksi (ransk. français classique). Tänä aikana kieltä puhdistettiin voimakkaasti tutkimattomista termeistä, ja kielelle muodostettiin yhtenäiset kielioppisäännöt. Tätä aikaa leimaa myös suuri normatiivisuus; ranskasta tuli valtion asia, ja sosiaaliset ja paikalliset murteet saivat kielteisen leiman. Monet kielitieteilijät kutsuvat jo 1600-luvun ranskaa nykyranskaksi (ransk. français moderne). Tekstit tältä vuosisadalta (esimerkiksi Pierre Corneillen ja Jean Racinen näytelmät) ovat nykyranskalaisellekin helposti ymmärrettäviä, vaikkakin synonyymit ja variantit loistavat poissaolollaan. Voidaan sanoa, että ranskasta tuli sanaköyhä kieli.
Vuonna 1634 Richelieu perusti Ranskan akatemian (Académie française) ranskan kielen viralliseksi kielenhuoltoviranomaiseksi ja puhdistamaan kielen vieraista vaikutteista. Akatemia toimii vielä nykyäänkin, ja siinä on 40 eliniäksi valittua jäsentä, joiden tehtävä on valvoa kieltä ja sopeuttaa mahdolliset lainasanat kieleen.
1600-luvulta 1800-luvulle ranska oli Euroopan lingua franca taiteessa, kirjallisuudessa ja diplomatiassa. Esimerkiksi hallitsijat Preussin Fredrik II Suuri ja Venäjän Katariina II eivät vain käyttäneet ranskaa kirjoituksissa ja puheissa, vaan Fredrik II jopa katsoi, että ranska oli ylivoimainen kotimaassaan puhuttuun saksaan verrattuna. Ranskan siirtomaavalta levitti kieltä kaikkiin maailman kolkkiin, erityisesti Afrikkaan, Québeciin ja Länsi-Intiaan.
Akatemian työn, koulutusjärjestelmän, valtion vahvan kontrollin ja tiedotusvälineiden vaikutuksen vuoksi ranskan yleiskieli on levinnyt koko Ranskaan syrjäyttäen paljolti murteet. Edelleenkin on suuria eroja murteiden poikkeavissa ääntämisissä ja sanastossa. Arvostetuimpia ääntämisiä on Toursin ympäristön ja Loiren laakson murteet, vaikkakin nämä ovat vain subjektiivisia näkemyksiä. Kuten monissa muissakin kielissä pääkaupungin puhetapaa pidetään oikeana.
Nykyään
Nykypäivän Ranskassa käydään keskustelua kielen suojelemiselta englannin kielen lainasanoja vastaan. Laki määrää, että mainoksissa pitää olla ranskankielinen käännös ulkomaalaisista kielistä, ja radioissa on kiintiöt ranskankieliselle musiikille (vähintään 40%). Alueellisilla eturyhmillä on myös eriasteista painostusta murteiden säilyttämiseksi.
Ranska on yksi Euroopan unionin virallisista kielistä ja yksi kolmesta Euroopan komission työkielestä.[12] Sen merkitys unionissa on kuitenkin vähentynyt. Vielä vuonna 1994 EU-suurlähettiläiden kokouksissa 2/3 asiakirjoista tehtiin ranskaksi, mutta jo vuonna 2000 sama 2/3 tehtiin englanniksi.[12] Ranskan valta-asema unionissa hävisi lopullisesti Itä-Euroopan maiden mukaan vuonna 2004 liittymisen jälkeen, koska niissä ei ollut perinteitä ranskan kielen opiskelulle, vaan siellä osattiin muita kieliä paremmin.[12]
Diplomaattisissa instituutioissa ranskalla on edelleen vahva asema: se on yksi YK:n kuudesta virallisesta kielestä, ja sitä käytetään pää- tai työskentelykielenä useissa organisaatioissa, kuten Natossa, OECD:ssä ja Unescossa.[12]
Levinneisyys

Ranskan kieli oli aina 1300-luvulta 1920-luvulle asti eniten käytetty kieli kansainvälisissä viestintä- ja kommunikaatiotilanteissa ja etenkin diplomatian kielenä. Asema oli vahva ensin Euroopassa ja 1600-luvun jälkeen myös muualla maailmassa. Ranskalaisia sanoja esiintyi siitä syystä runsaasti myös muissa kielissä. Eniten ranskan kielestä vaikutteita saanut kieli on englannin kieli, joka sisältää ranskankielisiä sanoja ja ranskalaisia ilmauksia vielä tänäkin päivänä.
Arvoilta noin 220 miljoonaa ihmistä puhuu päivittäin ranskaa. Äidinkielenään ranskaa käyttää arviolta noin 77 miljoonaa ihmistä. Toisena kielenään ranskaa käyttää arviolta noin 87 miljoonaa ihmistä. Ranskankieliseen eli frankofoniseen maailmaan kuuluu maita ja alueita lähes jokaisesta maanosasta, pitkälti Ranskan siirtomaa-ajan seurauksena. Ranskaa puhuvien määrää on vaikea kovin tarkasti arvioida, mutta se kuuluu silti kymmenen puhutuimman kielen joukkoon. Opetuskielenä se on jo toisella sijalla englannin jälkeen.[13]

Ranska on myös yksi Euroopan unionin 21:stä virallisesta kielestä.
Se, kuinka tärkeäksi ranskan kielen asema muuttuu tulevaisuudessa, riippuu ennen kaikkea Afrikan koulutustilanteen kehityksestä. Mikäli koulutustaso nousee odotetusti, ranskaa puhuvien määrä saattaa kasvaa tulevien vuosien varrella arvioista riippuen jopa 276 miljoonasta yli 700 miljoonaan[13].[14]
Ranskaa opetetaan lukuisissa yliopistoissa ympäri maailman. Ranskan kielellä on tärkeä ja vahva asema niin diplomatian, journalismin, oikeuden, kuin yliopistojen ja tieteen eri aloilla. Ranskaa pidetään yhtenä maailmankielenä.
Muun muassa englanninkielisessä Kanadassa, Isossa-Britanniassa sekä Irlannissa ranskaa opetetaan ensimmäisenä vieraana kielenä. Australiassa japanin kielen opetus ohittaa ranskan, Yhdysvalloissa espanjan kielen opetus. Yhdysvalloissa mandariinikiinan, espanjan, arabian sekä hindin kielen opetus on kasvussa. Kuitenkin investointipankki Natixis arvioi arvostetun Forbes-lehden artikkelissa, että ranskasta saattaa kehittyä jo vuoteen 2050 mennessä maailman puhutuin kieli. Tietyillä maantieteellisillä alueilla väestönkasvu on jo nyt hyvin nopeaa, mikä selittäisi puolestaan voimakasta kasvua tulevaisuudessa. Kyseinen tilanne koskee etenkin Saharan eteläpuolista Afrikkaa.[15]
Eurooppa
Euroopassa ranska on väestön valtaosan äidinkieli Ranskassa, Monacossa, Vallonian maakunnassa ja Brysselin alueella Belgiassa, Monacossa, Sveitsin ranskankielisissä osissa ja Italiassa Aostan laaksossa. Huomattava ranskankielinen väestö löytyy myös Luxemburgista, jossa ranska on lisäksi tärkeä hallintokieli. Se on Euroopan unionin neljänneksi yleisin äidinkieli heti saksan, englannin ja italian jälkeen. [16] Ranska on myös kolmanneksi ymmärretyin kieli EU:ssa englannin ja saksan jälkeen.
Ranskassa kieli sai perustuslaissa virallisen kielen aseman vasta vuonna 1992[17], vaikka Villers-Cotterêts'n määräys tekikin siitä virallisten dokumenttien kielen jo vuonna 1539. Ranskaa on käytettävä virallisissa valtion julkaisuissa, julkisessa koulutuksessa ja laillisissa sopimuksissa. Jopa mainoksissa on oltava ranskankielinen käännös ulkomaisille sanoille. Ranskaa puhuu 99 prosenttia väestöstä.
Belgiassa ranska on virallinen kieli Valloniassa ja Brysselissä. Se on toinen maan virallisista kielistä hollannin lisäksi. Ranskan kieltä puhuu noin 40 prosenttia maan väestöstä. Brysselissä valtaosa väestöstä puhuu ranskaa joko kotikielenään (40 %) tai lingua francana (45 %).[18]
Ranska on yksi Sveitsin neljästä virallisesta kielestä ja sitä puhutaan etenkin maan länsiosassa (Suisse romande). Ranskankielisiä asuu silti koko maassa. Sveitsinranska eroaa hieman Ranskan ja Belgian varianteista. Vuoden 1970 jälkeen ranskan kieli on kasvattanut asemaansa Sveitsissä. Vaikka ranskaa puhuu äidinkielenään vain 20 prosenttia, väestöstä jopa 50,4 prosenttia osaa ranskan kieltä.[19]
Italiassa Aostan laaksossa ranska on ollut virallisena hallintokielenä jo vuodesta 1536, siis kolme vuotta aikaisemmin kuin Ranskassa.[20] Fasistisen hallituskauden aikana 1922–1945 ranskan kielen asema heikkeni, sillä ranskankieliset koulut lakkautettiin. Nykypäivänä ranskaa opetetaan kouluissa tuntimääräisesti yhtä paljon kuin italiaa, joten suurin osa alueen väestöstä puhuu tai ymmärtää sitä. Italiaa puhutaan arkikielenä, ranskaa taas käytetään kulttuuritapahtumissa.
Ranska on yksi Luxemburgin virallisista kielistä saksan ja luxemburgin kielen rinnalla. Sitä käytetään enimmäkseen hallintokielenä ja kommunikointiin ulkomaalaisten kanssa.
Iso-Britannian kouluissa ranska on suosituin vieras kieli. Jerseyn saarella on olemassa oma variantti ranskan kielestä, Jersey Legal French, joka on virallisen kielen asemassa. Sitä käytetään kuitenkin vain hallinnollisesti. Romaniassa, Kreikassa, Irlannissa, Italiassa, Hollannissa ja Portugalissa ranska on opetetuin vieras kieli englannin jälkeen.[21]
Amerikka
Kanada
Kanadassa ranska on toiseksi yleisin kieli englannin jälkeen. Molemmat ovat liittovaltion virallisia kieliä.[2] Väestöstä yli 20 prosenttia eli 7 miljoonaa ihmistä puhuu ranskaa äidinkielenään vuoden 2011 laskennan mukaan.[22]
Maantieteellisesti Kanadan suurimmassa provinssissa eli Quebecin provinssissa ranska on ainoa virallinen kieli vuonna 1977 voimaantulleen ranskan kielen asemaa koskevan lain (engl. Charter of the French Language, ransk. Charte de la langue française) seurauksena. Ensimmäisenä, toisena ja vieraana kielenä ranskaa puhuvat muodostavat yhteensä 90 prosenttia provinssin väestöstä. Heistä lähes 80 prosenttia eli 6 miljoonaa quebeciläistä puhuu ranskaa äidinkielenään vuoden 2011 tietojen mukaan. Quebecissä sijaitseva Montreal on maailman neljänneksi suurin ranskankielinen kaupunki, jos mukaan lasketaan vain ranskaa äidinkielenään puhuvat asukkaat.
Myös Luoteisterritorioissa (engl. Northwest Territories, ransk. Territoires du Nord-Ouest), Nunavutissa ja Yukonissa ranska on virallinen kieli. New Brunswick ja Manitoba ovat ainoat Kanadan provinssit, joissa englanti ja ranska yhdessä ovat virallisia kieliä. Ontariossa ranska ei ole virallinen kieli, vaikka siellä puhutaan eniten ranskaa Quebecin jälkeen. Myös muissa Kanadan provinsseissa käytetään jonkin verran ranskaa, esimerkiksi Prinssi Edwardin saarella ja Nova Scotiassa. Ranska ei kuitenkaan ole niiden virallinen kieli.
Yhdysvallat
Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston (engl. United States Census Bureau) vuoden 2011 tietojen mukaan ranska on Yhdysvalloissa neljänneksi käytetyin kieli englannin, espanjan ja kiinan jälkeen. Ranska on toiseksi puhutuin kieli tietyissä osavaltioissa kuten Louisianassa, Mainessa, Vermontissa ja New Hampshiressa. Louisianassa puhutaan useita ranskan variantteja. Siellä yli 194000 asukasta on ilmoittanut ranskan yleisimmäksi kotikielekseen (US Census Bureau'n vuoden 2000 tietojen mukaan).[23]
Muut ranskankieliset alueet Amerikassa
Haitissa ranska on virallinen kieli yhdessä haitin kreolin kanssa. Ranskaa käytetään kouluissa, virastoissa ja liike-elämässä. Myös kirkon kieli on ranska.
Ranskaa sekä ranskaan perustuvia kreolikieliä puhutaan seuraavilla Karibianmeren saarilla: Martinique, Guadeloupe, Saint Martin ja Saint Barthélemy. Ranska toimii virallisena kielenä myös Ranskan Guayanassa (Etelä-Amerikassa) sekä New Foundlandin etelärannikon edustalla sijaitsevassa Saint-Pierre ja Miquelonissa. Nämä alueet ovat Ranskan tasavaltaan kuuluvia hallintoalueita, joten ne ovat myös osa Euroopan unionia.
Afrikka
Ranska on yhä virallisena kielenä monissa Afrikan maissa[2], jotka ovat aikoinaan olleet Ranskan tai Belgian siirtomaita. Niissä kuitenkin vain pieni osa väestöstä, pääasiassa osa kaupunkien yläluokasta, puhuu sitä äidinkielenään, mutta paljon useammat osaavat sitä sujuvasti toisena kielenään.[10]
Ranskankielisten maiden Organisation Internationale de la Francophonie -yhteistyöjärjestön vuonna 2014 julkaiseman arvion mukaan noin 38 prosenttia maailman ranskaa osaavista ihmisistä asuu Afrikassa. Organisation Internationale de la Francophonie -järjestön tekemän arvion mukaan vuonna 2014 maailman 274 miljoonasta ranskaa osaavasta ihmisestä 105 miljoonaa asui Afrikan mantereella. Edellä mainittuun arvioon on otettu mukaan henkilöt, joiden ikä on kymmenen vuotta tai enemmän ja jotka osaavat lukea ja kirjoittaa ranskaa.[24]
Niissä 21:ssä itsenäisessä Afrikan valtiossa, joissa ranska on ainoa tai rinnakkainen virallinen kieli, yhteenlaskettu väkiluku oli 308610000 henkilöä vuonna 2016. Ranskaa puhutaan toisena kielenä myös niissä Afrikan maissa, joissa se ei ole virallinen kieli. Näin on esimerkiksi Algeriassa [25]. Toisaalta koko väestö ei välttämättä osaa ranskaa niissäkään maissa, joissa ranskan kieli on virallisena kielenä.
Koska Afrikan maat ovat monikielisiä, ranskaa käytetään lingua francana Afrikan mantereella. Tällainen asema sillä on käytännön syistä ja arvovallan vuoksi tietyissä sosiaalisissa tilanteissa. Esimerkiksi Länsi-Afrikan sisämaassa sijaitsevassa Burkina Fasossa ranska on virallinen kieli, jolla kirjoitetaan lait ja viralliset tiedotteet. Se on hallinnon, politiikan, tiedotusvälineiden ja kirjallisen kulttuurin kieli. Ranskan arvovallasta huolimatta vain alle viidennes Burkina Fason väestöstä ymmärtää ranskaa. Monissa Afrikan maissa vallitsee tämän tyyppinen tilanne, jossa yhtä kieltä käytetään kaikissa virallisissa yhteyksissä, kun taas muita kieliä käytetään esimerkiksi vain arkikeskustelussa.
Länsiafrikkalainen Mauritania ja Intian valtamerellä sijaitseva Mauritius ovat toisaalta esimerkkejä afrikkalaisista valtioista, joissa ranskaa käytetään, vaikkei sillä olekaan virallisen kielen asemaa. Mauritaniassa vain viisi prosenttia väestöstä on ranskan kielen taitoisia. Ranskaa käytetään silti edelleen hallinnon kielenä. Mauritiuksen kansalliskielenä pidetään ranskaan pohjautuvaa kreolia, jota suuri osa väestöstä puhuu kotonaan. Virallinen kieli ja samalla hallinnon kieli on englanti, mutta muuten työelämässä ja kouluissa puhutaan englantia ja ranskaa. Lisäksi Mauritiuksella puhutaan aasialaisia kieliä.[26]
Ranskan kieli on koko Afrikan nopeimmin kasvava kieli. Afrikan väestönkasvun ja afrikkalaisten koulutuksen lisääntyessä maailman ranskaa osaavien ihmisten määrän ennustetaan nousevan 700 miljoonaan vuoteen 2050 mennessä.
Saharan eteläpuolinen Afrikka
Nopean väestökehityksensä ansiosta Afrikka on avainasemassa, kun arvioidaan ranskan kielen levinneisyyttä nyt ja tulevaisuudessa. Yhdistyneiden kansakuntien ennusteen mukaan pelkästään Saharan eteläpuolisessa Afrikassa elää yli 2 miljardia ihmistä vuonna 2050. Tällä alueella on maita, joissa ranskaa osataan ja käytetään laajasti (miljoonia ranskankielentaitoisia per maa). Tällaisia ranskan kielen kannalta merkittäviä Saharan eteläpuolisia maita ovat muun muassa Kamerun, Kongon demokraattinen tasavalta, Kongon tasavalta, Mali ja Senegal.
Ranska on virallinen kieli Kongon demokraattisessa tasavallassa, jossa Organisation Internationale de la Francophonie -järjestön arvion (2014) mukaan ranskaa osaavia henkilöitä asuu 33222000, mikä on noin 44 prosenttia maan väestöstä.[27] Kongon demokraattinen tasavalta on maailman suurin ranskaa osaava kansakunta. Siellä ranskaa käytetään toisena kielenä ja lingua francana maan satojen muiden kielten ohella. .
Pohjois-Afrikka
Tunisiassa julkishallinto on voimakkaasti edistänyt arabian kielen asemaa 1990-luvulta lähtien, mutta ranskan kieltä käytetään edelleen liike-elämän, lääketieteen ja kulttuurin kielenä. Ranskan kielen taito on Tunisiassa yhä merkki ylempään sosiaaliluokkaan kuulumisesta, vaikka arabia on Tunisian ainoa virallinen kieli.[28] Marokossakaan ranska ei ole virallinen kieli. Marokossa on kuitenkin tieteenaloja, joilla korkeakouluopetusta tarjotaan vain tai pääosin ranskaksi. Näitä aloja ovat luonnontieteet sekä oikeus-, talous-, ja yhteiskuntatieteet. Enemmistö marokkolaisista osaa puhua ranskaa, mutta vain noin kolmannes heistä osaa lukea ja kirjoittaa sitä.Marokon, ja sen naapurimaan Algerian viralliset kielet ovat arabia ja berberi.[29][30]
Aasia
Ranskan siirtomaa-aikana Ranskan Indokiinassa (nyk. Vietnam, Laos, Kambodža) käytettiin virallisena kielenä ranskaa. Sitä käytetään yhä hallinnon kielenä Laosissa ja Kambodžassa, mutta sen vaikutus on vähentynyt.[31] Siirtomaa-ajan Vietnamissa lähinnä eliitti puhui ranskaa. Palvelusväki käytti ranskaan pohjautuvaa pidgin-kieltä (Tây Bồi), joka on jo hävinnyt. Nykyään ranskan asema Vietnamissa on heikentynyt, mutta eliitti ja vanhempi sukupolvi käyttävät sitä yhä toisena kielenään. Lisäksi ranskaa käytetään Vietnamissa diplomatian kielenä. Nämä kolme entistä Ranskan Indokiinan valtiota ovat kaikki OIF:n virallisia jäseniä.[32]
Oseania
Ranska on virallisena kielenä Vanuatulla sekä Ranskalle kuuluvissa Uudessa-Kaledoniassa, Ranskan Polynesiassa ja Wallisin ja Futunan yhteisössä. Vanuatulla 45 prosenttia väestöstä osaa puhua ranskaa[33]. Uudessa-Kaledoniassa[34] ja Ranskan Polynesiassa[35] ranskaa osaavia on 97 ja 95 prosenttia. Myös Wallisin ja Futunan yhteisössä suurin osa väestöstä osaa puhua ranskaa.[36]
Lähi-itä
Libanon oli 1900-luvun alkupuolella Ranskan hallinnassa. Libanonissa käytetään myös tänä päivänä ranskaa joissakin tilanteissa. Ainoa virallinen kieli on arabia. Ranskalle on kuitenkin määritelty laissa tilanteet, joissa sitä voidaan käyttää.[37] Ranskaa käytetään myös esimerkiksi tiekylteissä ja virallisissa rakennuksissa arabian rinnalla. Tämän lisäksi ranskaa opetetaan paljon toisena kielenä kouluissa. Libanonissa puhutaan toisena kielenä sekä ranskaa että englantia. Ranskan ja englannin puhujia on noin 40 prosenttia väestöstä. Englantia käytetään kuitenkin nykyään enemmän kuin ranskaa, mutta melkein puolet koululaisista käy ranskankielistä koulua, joissa opetetaan matematiikkaa sekä tiedeaineita ranskaksi. Ranskan kielen käyttäminen vaihtelee alueen ja sosiaalisen aseman mukaan.
Syyriassa ranskaa käyttävät vain jotkut eliittiin ja keskiluokkaan kuuluvat henkilöt. Israelissa sen sijaan on merkittävä ranskankielinen yhteisö, sillä Israeliin on muuttanut paljon Ranskan juutalaisia. Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja Qatarissa ranskan puhujia on vain vähän. Ranskaa puhuvat lähinnä sellaiset henkilöt, joilla on yritys- tai perhesuhteita ranskankielisiin maihin. Tästä huolimatta Yhdistyneet arabiemiirikunnat on OIF:ssä tarkkailijavaltiona ja Qatarilla on myös erityinen asema OIF:ssä.
Äännejärjestelmä

Ranskan äännejärjestelmä on seuraavanlainen:

Useimmissa murteissa /ɑ/ on täysin langennut yhteen /a/:n kanssa. Etenkin kanadanranskassa esiintyy pitkä /ɛː/.
Vokaaleista nasalisoituina esiintyvät /ɛ̃ œ̃ ɔ̃ ɑ̃/, joista /œ̃/ kuitenkin lausutaan useimmissa murteissa /ɛ̃/:n tavoin.
Oikeinkirjoitus
Ranskan oikeinkirjoitus on konsonanttien osalta melko säännöllinen, ja muutamalla säännöllä pärjää, mutta samat vokaalit voidaan usein kirjoittaa monella tavalla. Toisaalta tietyt kirjaimet ja kirjainyhdistelmät äännetään melkein aina samalla tavalla, mutta sanan lopussa on usein yksi tai useampi ääntymätön konsonantti taikka ääntymätön e. Näin ollen jos tiedetään sanan kirjoitusasu, voidaan sen ääntämistapa yleensä päätellä, mutta jos tiedetään vain sanan ääntäminen, usein ei ole varmuutta sanan kirjoittamisesta, varsinkaan vokaalien osalta. Tässä mainitaan vain kirjaimet, joihin täytyy kiinnittää huomiota.
C, c ääntyy [s] ennen kirjaimia e ja i, mutta [k] ennen kirjaimia a, o ja u sekä toisen konsonantin edellä.
Ç, ç ääntyy aina [s]; käytetään kun c-kirjaimen pitää ääntyä [s] ennen kirjaimia a, o ja u.[38]
E, e sanan lopussa ei yleensä äännetä; lausutaan kuitenkin esimerkiksi lauluissa usein [ə], jos rytmi sitä edellyttää. Sanan sisällä se äännetään yleensä [ə], mutta loppukonsonantin tai kahden peräkkäisen konsonantin edellä yleensä [e].
É, é ääntyy [e].
È, è sekä Ê, ê ääntyy [ɛ].
G, g ääntyy [ʒ] ennen kirjaimia e ja i, muuten [g]. Yhdistelmissä "gue" ja "gui" u-kirjain ei äänny ja näin saadaan suomen kielen tavuja "ge" ja "gi" vastaavat äänteet.
H, h ei äänny koskaan. Monien h:lla alkavien sanojen alussa se kuitenkin on "aspiroitu" eli konsonanttinen, jolloin sitä tosin ei silloinkaan äännetä, mutta sitä mahdollisesti edeltävä artikkeli tai pronomini ei muutu lyhyempään muotoon, toisin kuin vokaalilla tai "aspiroimattomalla" h:lla alkavien sanojen edellä.
I, i ääntyy toisen vokaalin edellä lähes [j].
J, j ääntyy useimmiten [ʒ], joissain lainasanoissa myös [j].
K, k ääntyy [k], mutta esiintyy vain lainasanoissa.
LL, ll ääntyy joko [l] tai i:n jäljessä usein [j].
N, n ei äännetä erikseen sanan lopussa tai toisen konsonantin edellä, mutta edeltävä vokaali ääntyy tällöin nasaalisesti. Samoin M, m p:n tai b:n edellä.
R, r ääntyy aina uvulaarisena eli kurkku-ärränä huolitellussa kielessä. Sananloppuisena e:n jäljessä ei yleensä äännetä, esimerkiksi er-loppuisten verbien infinitiivissä. Kanadanranskassa ei äänny niin kurkussa.
S, s ääntyy [z] kahden vokaalin välissä, muuten [s].
U, u ääntyy [y].
W, w ääntyy [v] tai [w]; esiintyy vain lainasanoissa.
X, x ääntyy [ks], ex-alkuisissa sanoissa [gz], sananloppuisena ei äännetä.
Y, y ääntyy lähes [i].
Z, z ääntyy [z], sananloppuisena ei äännetä.
œ ääntyy kuten suomen ö, mutta myös [œ].
Kirjainyhdistelmiä, jotka äännetään toisin kuin niissä olevat kirjaimet erikseen, ovat lisäksi seuraavat:
ai ääntyy [e] tai [ɛ].
au ääntyy [o].
eau ääntyy [o].
ch ääntyy [ʃ] (suhu-s), lainasanoissa joskus kuitenkin [k].
en ääntyy ã (nasaalivokaali).
em ääntyy sanan alussa an, joskus keskelläkin (esimerkiksi ensemble).
in ääntyy usein ɛ̃ (nasaalivokaali).
ien ääntyy jɛ̃
ei ääntyy [ɛ].
eu ääntyy kuten suomen ö, mutta myös [œ], joskus jopa [y].
gn ääntyy [ɲ] (melkein kuin [nj]).
ng ääntyy [ŋ] -ing-päätteisissä etupäässä englantilaisperäisissä lainasanoissa.
oi ääntyy [wa], etelämurteissa [we].
ou ääntyy [u].
œu ääntyy kuten suomen ö, mutta myös [œ].
ph ääntyy [f] (esiintyy lähinnä kreikkalaisperäisissä lainasanoissa).
qu ääntyy [k].
ti keskellä sanaa ja i-kirjaimen edellä t ääntyy kuten [s] (esim. nation, revendication).
Eräät äänteet voidaan siis kirjoittaa eri sanoissa eri tavoilla:
[e] voidaan kirjoittaa joko e tai é.
[ɛ] voidaan kirjoittaa joko e, è, ê, ai tai ei.
[ɔ] kirjoitetaan joko o, au tai eau.
[ə] kirjoitetaan e.
[ɑ̃] voidaan kirjoittaa joko an, em, en tai am.
[ɛ̃] voidaan kirjoittaa joko in, im, ain, aim, ein tai eim, joskus myös en tai em.
[ɔ̃] voidaan kirjoittaa joko on tai om.
[ø] voidaan kirjoittaa joko œ tai eu.
[w] yhdistelmä oi ääntyy [wa].
[ɥ] yhdistelmässä ui ääntyy [ɥi].
[ɲ] yhdistelmässä gn.
[ŋ] -ing-päätteisissä lainasanoissa.
[ʃ] kirjoitetaan ch, sch tai sh.
Kielioppi

Nominit
Ranskan substantiiveilla on kaksi sukua, maskuliini ja feminiini. Sanan sukua ei pysty päättelemään sanan ulkomuodosta varmasti; tosin tietyt päätteet liittyvät yleensä tiettyyn sukuun. Myös jotkin merkitykset vaikuttavat sanan sukuun, esimerkiksi useimmat maat ovat feminiinejä ja kielet maskuliineja. Sanan suku vaikuttaa yksikössä artikkelien valintaan ja adjektiivien taipumiseen.
Monikko muodostetaan kirjoitetussa kielessä useimmiten lisäämällä sanan loppuun pääte -s, mutta joskus myös -x. Tätä monikon päätettä ei kuitenkaan äännetä, vaan puheessa monikon erottaa yksiköstä useimmiten vain artikkeli (kielioppi), jonka ääntäminen muuttuu s-päätteen takia, toisin kuin nominien (artikkelien e-kirjain äännetään yksikössä ö:nä ja monikossa e:nä, monikkoartikkelin s-kirjain äännetään vain jos seuraava sana alkaa vokaaliäänteellä).
Ranskassa on käytössä kuusi artikkelia. Maskuliinin epämääräinen yksikkö un, feminiinin vastaava une, näitä vastaavat määräiset artikkelit le, la ja vokaalilla tai vokaalisella h:lla alkavan sanan edessä l'. Monikossa ei artikkelin osalta tehdä eroa sanan suvun mukaan, vaan määräinen les tai epämääräinen des on käytössä, oli sanan suku mikä tahansa.
Ranskassa adjektiivit taipuvat pääsanansa mukaan suvussa ja luvussa (päätteet ovat -e, -s ja -es) ja ne ovat usein pääsanan jäljessä kuten romaanisissa kielissä yleensä. Monet yleisimmistä adjektiiveista, jotka ovat usein myös lyhyitä, tulevat kuitenkin sanan eteen. Adjektiivien vertailumuotoja muodostetaan sanoilla plus (enemmän) ja moins (vähemmän). Komparatiivi muuttuu superlatiiviksi lisäämällä eteen määräinen artikkeli.
Persoonapronomineissa erotetaan maskuliini ja feminiini yksikön ja monikon kolmannessa persoonassa. Myös monilla indefiniittipronomineilla on sekä maskuliininen että feminiininen muoto. Possessiivipronominit eivät taivu omistajan vaan omistettavan asian suvun ja luvun mukaan.
Ranskassa ei ole sijataivutusta. Ainoastaan pronomineilla on eri muodot riippuen siitä, ovatko ne subjektina vai objektina tai muuna lauseenjäsenenä.

Verbit
Ranskan verbioppi on hyvin rikasta, kuten muidenkin romaanisten kielten. Erilaisia verbimuotoja tunnetaan 22, joskin on tulkinnanvaraista, mitä niistä täytyy pitää erillisenä muotoja ja missä ero ilmaistaan eri tavoin.
Ranskan verbit taipuvat neljässä moduksessa: indikatiivissa, konditionaalissa, imperatiivissa ja subjunktiivissa. Eri moduksissa on eri määrä aikamuotoja; jokaisessa moduksessa kuitenkin puolet aikamuodoista on apuverbin avulla muodostettavia liittomuotoja. Lisäksi verbeillä on nominaalimuotoja kaksi erilaista infinitiiviä, kaksi erilaista partisiippia sekä kaksi erilaista gerundia.
Konditionaali ilmaisee ehdollista tekemistä, kuten muissakin kielissä. Sivulauseessa täytyy käyttää imperfektiä, kuten ruotsissa ja englannissa, eikä konditionaalia, kuten suomessa.
Subjunktiivi on verbimuoto, joka toisinaan suomennetaan konditionaalilla. Sitä käytetään tiettyjen alistuskonjunktioiden jälkeen tai ilmaisemassa puhujan subjektiivista mielipidettä. Esimerkiksi: Je connais les rues de Paris bien que je n'aie pas visité Paris, tunnen Pariisin kadut, vaikka en ole käynyt Pariisissa ja il est mieux que tu ne me parles pas, on parasta, ettet puhu minulle.
Kuten muissakin sukulaiskielissä, ranskassa on olemassa aktiivi ja passiivi. Passiivi muodostetaan être-apuverbillä ja pääverbin partisiipilla. Kaikkia aikamuotoja ja moduksia voi käyttää sekä aktiivissa että passiivissa.
Eri moduksissa on seuraavat aikamuodot:
Indikatiivi (indicatif):
Yksinkertaiset aikamuodot: Preesens (présent), imperfekti (imparfait), "yksinkertainen perfekti" (passé simple) ja futuuri
Liittomuodot: Passé composé eli perfekti, pluskvamperfekti (plus-que-parfait), "aikaisempi perfekti" (passé antérieur) ja liittofutuuri (futur antérieur)
Subjunktiivi (subjonctif):
Yksinkertaiset aikamuodot: preesens ja imperfekti
Liittomuodot: perfekti (passé) ja pluskvamperfekti
Konditionaali (conditionnel):
Yksinkertainen aikamuoto: preesens
Liittomuoto: perfekti
Imperatiivi: Preesens
Puhekielessä passé simple on pitkälti jäänyt pois käytöstä ja korvataan yleensä passé composé:lla.  Kirjoitetussa kielessä se sen sijaan on edelleen varsin yleinen. Sen sijaan subjunktiivin imperfekti ja pluskvamperfekti ovat jo käyneet kirjoitetussakin kielessä vanhahtaviksi ja harvinaisiksi.
Taivutus
Ranskan verbit voidaan jakaa kolmeen konjugaatioon eli taivutusluokkaan. I konjugaatioon kuuluvat säännölliset -er-loppuiset verbit (pois lukien aller). II konjugaatioon kuuluvat säännölliset -ir-loppuiset verbit. Kaikki muut verbit, mukaan lukien epäsäännölliset, kuuluvat III konjugaatioon.
Seuraavassa esimerkiksi säännöllisen I konjugaation verbin parler 'puhua' taivutus:

Partisiipin preesens: parlant
Partisiipin perfekti: parlé
Numeraalit
Ranskan kielen kardinaalilukusanat ovat taipumattomia. Luvut 70:stä eteenpäin muodostetaan Ranskassa puhutussa ranskassa erikoiseen tapaan. Luvut 70–79 ilmaistaan sanomalla 60, 10–19 (esimerkiksi luku 75 on soixante-quinze eli ”kuusikymmentä-viisitoista”). Luvut 80–99 ilmaistaan luvulla quatre-vingt (kahdeksankymmentä, kirjaimellisesti neljä-kaksikymmentä) ja 1–19. Sveitsissä ja Belgiassa sanotaan septante (70) ja nonante (90). Sveitsinranskassa luku 80 on huitante.
Sana million (miljoona) ja sitä suurempien lukujen nimitykset ovat ranskassa substantiiveja ja taipuvat monikossa.
Järjestysluvut muodostetaan useimmiten lisäämällä lukusanan perään -ième, ja ne taipuvat suvun mukaan. Tärkeitä poikkeuksia ovat neuvième eli yhdeksäs (ei *neufième), cinquième eli viides (ei *cinqième) ja e-loppuiset numeraalit, joiden e-pääte katoaa järjestysluvuissa, esim. trentième eli kolmaskymmenes (eikä *trenteième).
1-10: un, deux, trois, quatre, cinq, six, sept, huit, neuf, dix.
11-19: onze, douze, treize, quatorze, quinze, seize, dix-sept, dix-huit, dix-neuf.
20, 21, 22, 23,...,29: vingt, vingt et un, vingt-deux, vingt-trois,..., vingt-neuf.
30, 31, 32, ...: trente, trente et un, trente-deux, ...
40: quarante
50: cinquante
60: soixante
70, 71, 72, ...: soixante-dix, soixante et onze, soixante-douze, ...
80, 81, 82, ...: quatre-vingts, quatre-vingt-un, quatre-vingt-deux, ...
90, 91, 92, ...: quatre-vingt-dix, quatre-vingt-onze, quatre-vingt-douze, ...
100: cent
200: deux cents
201: Deux cent un
1000: mille
2000: deux mille
2001: deux mille un
10 000: dix mille
100 000: cent mille
1 000 000: un million
2 000 000: deux millions
10 000 000: dix millions
100 000 000: cent millions
1 000 000 000: un milliard
2 000 000 000: deux milliards
5 421 832 193: cinq milliards quatre cent vingt et un millions huit cent trente-deux mille cent quatre-vingt-treize
Lauseoppi
Ranskan perussanajärjestys on SVO, eli subjekti-verbi-objekti.
Kysymyslause voidaan muodostaa käänteisen sanajärjestyksen avulla, jos subjektina on pronomini: est-ce ton nouveau chapeau – onko tämä uusi hattusi (kirjaimellisesti: on-se uusi hattusi), tai muussa tapauksessa lisäämällä verbin jälkeen pronomini: Ce chapeau est-il à toi? (kirjaimellisesti: tämä hattu on-se sinun?). Vaihtoehtoisesti kysymyslause voidaan muodostaa lisäämällä lauseen alkuun sanat ”Est-ce que”, esimerkiksi: Est-ce que ce chapeau est à toi? (kirjaimellisesti: onko se niin, että tämä hattu on sinun?). Nykyisessä puhekielessä ainoa erottava tekijä väite- ja kysymyslauseiden välillä on usein vain kysymyslauseen nouseva intonaatio.
Sivulauseita voidaan yhdistää lukuisilla konjunktioilla tai relatiivipronomineilla, que (mitä, jota), qui (kuka, mikä), où (jossa, jonne, josta) tai dont (jonka).
Murteet
Ranskassa on puhutussa kielessä suuria alueellisia eroja. Standardiranska perustuu Pohjois-Ranskassa puhuttuun ranskaan. Eroja Pohjois-Ranskan ja Etelä-Ranskan välillä on muun muassa Pohjois-Ranskan uvulaarinen r ja muun muassa espanjan, katalaanin ja oksitaanin vaikutus Etelä-Ranskaan. Meriahven on pohjoisessa bar, kun etelässä se on taas loup de mer.
Alueellinen vaihtelu
Ranskan suuren ja maailmanlaajuisen puhuma-alueen vuoksi sillä on lukuisia alueellisia variantteja. Ranskan standardikieltä kuitenkin ymmärretään kaikkialla, koska esim. kouluissa opetettu ranska perustuu sille. Periaatteessa jokaisella ranskankielisellä maalla on kuitenkin omat erikoispiirteensä, joiden avulla puhujan tunnistaa tulevan tietyltä alueelta.
Belgia
Belgiassa puhuttuun ranskaan vaikuttavat Belgian muut viralliset kielet: hollanti ja saksa. Tästä syystä Belgian ranskassa esiintyy paljon sellaisia sanoja, jotka kuulostavat Ranskassa asuvan korvaan oudoilta. Yksi tärkeä ero Belgian ja Ranskan varianttien välillä on em. lukusanat 70 (septante) ja 90 (nonante). Muutamia Belgiassa yleisesti käytössä olevia sanoja:
Le pei: äijä (pejoratiivinen)
Blinquer: loistaa, hohtaa (hollannin sanasta blinken)
Le pain français: patonki; ranskanleipä
Le pensionné: eläkeläinen (Ranskassa yleisempi on le retraité)
La chique: purukumi (Ranskassa yleisempi on le chewing-gum)
Myös ääntämyksessä on jonkin verran eroja. Belgiassa tehdään graafinen ero äänteen [ɛ] pituuden suhteen. Lyhyt äänne merkitään E ja pitkä AI/AÎ: esim. mettre ja maître lausutaan Belgiassa eri tavoin, kun taas Ranskassa nämä kaksi sanaa kuulostavat samoilta. Toinen tärkeä ääntämyksellinen ero on se, että Belgiassa ei ole puolivokaalia [ɥ], vaan se korvataan [y].
Lähteet

Aiheesta muualla

 Sivusto, joka auttaa internetin ranska-lähteiden löytämisessä. (in French)
.
. Ylen Elävä arkisto.
. Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Ranskan kieli on maailman monenneksi puhutuin kieli?