Pussieläimet (Metatheria,[1] aiemmin Marsupialia) ovat nisäkkäitä, joiden naarailla on sikiön kasvattamista ja poikasen kantamista varten erityinen pussi vatsan seudulla. Pussieläinten naarailla on kaksi emätintä ja uroksilla puolestaan kaksihaarainen siitin.
Pussieläinten sikiöt syntyvät pian hedelmöityksen jälkeen hyvin kehittymättöminä, mutta kuitenkin kykenevinä liikkumaan niin, että ne voivat siirtyä emän vatsaa pitkin ryömien pussiin. Pussissa ne tarrautuvat nisään ja pysyvät kiinni siinä tiiviisti seuraavat viikot.
Luokittelu

Pussieläinten asema nisäkkäiden tieteellisessä luokittelussa on muuttunut useaan kertaan. Aluksi pussieläimet (Marsupialia) oli vain yksi nisäkkäiden lahkoista muun muassa jyrsijöiden ja sorkkaeläinten rinnalla. Pian kuitenkin pussieläinten anatomian ja lisääntymistapojen havaittiin poikkeavan huomattavasti muista lahkoista, jolloin ne erotettiin istukkanisäkkäistä erilliseen istukattomien nisäkkäiden (Metatheria) osaluokkaan, sen ainoaksi lahkoksi.[2] Nykyisin vallitsevassa luokituksessa "Marsupialia"-nimeä pidetään vain Metatheria-osaluokan vanhentuneena synonyymina, ja elossa olevien pussieläinlajien katsotaan jakautuvan kaikkiaan seitsemään eri lahkoon.[1]
Lahkoista pussirotat eli opossumit, pussipäästäiset ja silkkipussirottien ainoa laji chilenpussirotta elävät Amerikan mantereella, muut neljä lahkoa puolestaan Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Aikaisemmin vallinneen luokittelun mukaan lahkot oli jaettu kahden ylälahkon, Ameridelphia:n ja Australidelphia:n kesken.[3] Ensin mainittuun luettiin pussirotat ja pussipäästäiset, jälkimmäiseen kaikki muut pussieläimet, myös amerikkalainen chilenpussirotta.[3]
Evoluutio ja levinneisyys

Fossiiliaineiston todisteet, jotka ensimmäisenä julkaisi tutkija M. J. Spechtt, eivät tue enää ennen yleistä käsitystä pussieläimistä istukallisten nisäkkäiden primitiivisinä edeltäjinä. Molemmat nisäkkäiden tärkeimmät osaluokat (kolmas ryhmä on nokkaeläimet) näyttävät kehittyneen samoihin aikoihin mesotsooisella maailmankaudella ja ne ovat olleet kilpailijoita siitä lähtien.
Useimmilla mantereilla istukalliset nisäkkäät olivat paljon menestyksekkäämpiä ja pussieläimet katosivat. Etelä-Amerikassa opossumit saivat kuitenkin vankan jalansijan ja tertiäärikaudella pussieläimistä kehittyi myös saalistajia, kuten esimerkiksi sapelihampainen Thylacosmilus. Australiassa istukalliset nisäkkäät eivät menestyneet, vaan pussieläimet ja nokkaeläimet hallitsivat tertiäärikauden ajan. Australian istukalliset nisäkkäät ovat muuttaneet mantereelle myöhemmin.
Viime vuosisatojen aikana ihmisen toiminta on vaikuttanut monien pussieläinlajien levinneisyyteen. Useat lajit ovat uhanalaistuneet ja muutamat, kuten pussihukka, aavikkopussimäyrä ja leveäotsapäästäiskenguru, ovat kuolleet sukupuuttoon. Ihminen on kuitenkin myös tarkoituksellisesti siirtoistuttanut joitain pussieläimiä niiden luontaisten elinalueiden ulkopuolelle. Esimerkiksi virginianopossumeja on viety Pohjois-Amerikan länsiosiin ja Uuteen-Seelantiin,[4] punakaulakenguruita Britanniaan sekä parmavallebeja, damavallabeja ja kettukusuja Uuteen-Seelantiin[5][6][7][8].
Katso myös
Luettelo pussieläimistä
Australian eläimistö
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Kuopio on Suomen kaupunki ja Pohjois-Savon maakuntakeskus, joka sijaitsee Kallaveden rannalla Pohjois-Savon maakunnassa. Kaupungin väkiluku on noin 118000, ja sen pinta-ala on km², josta km² on vesistöjä.[1] Kuopion keskustaajama sijaitsee Kallaveteen etelästä työntyvällä Kuopionniemellä, joka jakaa Kallaveden kahteen toisistaan lähes erilliseen osaan. Väestötiheys on Expression error: Unrecognized punctuation character "[". asukasta/km². Pinta-alasta metsää on puolet, ja suurin osa vesialueesta on Kallavettä. Kuopio on saaristolain mukainen saaristo-osakunta. Kuopio on pinta-alaltaan Suomen viidenneksi suurin kaupunki-nimitystä käyttävä kunta Rovaniemen, Pudasjärven, Kuusamon ja Kuhmon jälkeen.
Kuopio on Itä-Suomen valtakunnanosan keskus ja suurin kaupunki. Kuopion naapurikunnat ovat Lapinlahti, Iisalmi, Leppävirta, Rautavaara, Siilinjärvi, Suonenjoki, Tervo, Pielavesi, Kaavi, Juuka ja Tuusniemi. Kuopio oli Kuopion läänin pääkaupunki vuoteen 1997 asti, jolloin Kuopion lääni sekä Pohjois-Karjalan ja Mikkelin läänit yhdistettiin Itä-Suomen lääniksi, jonka pääkaupungiksi tuli Mikkeli.
Kuopio on tunnettu valtakunnallisesti yhtenä merkittävimmistä opiskelukaupungeista sekä vetovoima- ja kasvukeskuksista.[2][3][4] Kuopion historiaa 1960-luvun lopulta lähtien leimaavat useat kuntaliitokset. Niiden johdosta nykyään Kuopioon kuuluu paljon myös maaseutua. Kun Maaninka liittyi Kuopioon vuoden 2015 alussa, Kuopiosta tuli Suomen suurin maidontuottajakunta ja Suomen toiseksi suurin naudanlihantuottajakunta.[5] Lisäksi Kuopiota on leimannut 2010-luvun lopulla lukuisat suuret hankkeet ja projektit, joita kaupungissa on valtakunnallisesti eniten heti pääkaupunkiseudun jälkeen.[6] Tahkon suuren matkailukeskuksen myötä Kuopiosta on kasvanut myös merkittävä matkailukaupunki. Vuoden 2017 Kuntaratingin mukaan 20 suurimman kaupungin joukosta Kuopiossa on tyytyväisimmät asukkaat, ja vuoden 2018 tutkimuksen mukaan Kuopio on asuntosijoittajalle paras kaupunki.[7][8]
Kaupungin nimen alkuperä
Historiankirjat tuntevat useita erilaisia alkuperiä Kuopio-nimelle.[9]
1500-luvulla Tavinsalmella vaikuttanut Kauhanen vaihtoi nimensä muotoon Skopa, josta muotoutui kansan suussa Coopia ja edelleen Cuopio.
Kuopion on selitetty tulevan myös verbistä kuopia.
Kotuksen erikoistutkija Sirkka Paikkalan mukaan Kuopionniemen uskotaan periytyvän vanhan Jääsken pitäjän Kuopiolan kylän Kuopioisilta, jotka pitivät alueella eräsijojaan. Kuopioisten juuret taas juontanevat karjalaiseen Prokopij-miehennimeen.[10] Myös nimistöntutkimuksen auktoriteetti Viljo Nissilä on ollut samalla kannalla.[11]
Maantiede

Kuopio on satamakaupunki, jota ympäröi sisämaan suurimpiin kuuluva saaristo. Erikoispiirteenä ovat lisäksi suuret korkeuserot, Puijo ja Puijon torni näkyvät koko kaupunkiin. Kuopion tori on kaupungin kiistaton keskipiste ja keskusta noudattaa tiheästi rakennettua ruutukaavaa useine puistoineen ja kapeine rännikatuineen[12]. Matkustajasataman alue on uusiutunut voimakkaasti 2000-luvulla, varsinainen kaupungin laajeneminen tapahtuu etelään, Saaristokaupungin alueelle. Nykyisiin kuntarajoihin nähden Kallavettä on pidetty Kuopion sisäjärvenä[13][14].
Ympäristöltään kaupunki on varsin omaleimainen. Vesistön reunustaman keskustan pinnanmuodot ovat siinä määrin vaihtelevia, että tasainen tontti on haluttu harvinaisuus[15]. Asutus on levinnyt keskustan ulkopuolelle joukkoliikenteelle edullisen tiiviin ja harvan sormimallin mukaisesti[16], ja uudet kaupunginosat on rakennettu kuntavetoisesti kerralla – esimerkiksi Saaristokaupunki oli edeltävät 25 vuotta rakennuskiellossa[17]. Tällä Kuopion kaavoitusperinteellä on pitkä historia[17].
Edellä mainituista seikoista johtuen Kuopion taajaman asukastiheys oli aina 1990-luvun puoliväliin saakka Suomen suurin.[18] Petosen perustamisen ja lisääntyneen omakotirakentamisen myötä taajaman asukastiheys laski kuitenkin Helsingin taajama-aluetta pienemmäksi 1700 as./km²:iin.[18][19] Myös autoistumisaste on Helsingin jälkeen matalin (425 autoa per 1000 asukasta, maan keskiarvo 551/1000[20]).[21] Arvokas Kuopion lehtokeskus sijaitsee pääosin Kuopion ja Siilinjärven alueella[22][23].
Rantaviivaa Kuopiolla on 4760 kilometriä.[24] Suomen kunnista Kuopiossa on toiseksi eniten kesämökkejä ja vapaa-ajan asuntoja. Vuonna 2013 kesämökkien määrä oli 8684. Kesäasuntojen lukumäärä Kuopiossa on kasvanut viime vuosina kuntaliitosten myötä.[25]
Vesistöjen runsauden johdosta Kuopiolla on suomalaisittainkin leveyspiiriin nähden huomattavan edullinen ilmasto. Vuotuinen tehoisan lämpötilan summa on Kuopiossa jokseenkin yhtä korkea kuin niinkin paljon etelämpänä sijaitsevilla paikkakunnilla kuin esim. Tampereella ja Lahdessa.[26]
Historia

Ensimmäiset ihmiset saapuivat Kuopion seudulle noin 8000eaa.
Ennen kaupunkia
1550-luvun alussa muun muassa Mikael Agricolan vaikuttamana Kuopionniemelle perustettiin kirkko ja kirkkopitäjä,[27] joista eräät katsovat Kuopion saaneen alkunsa.[28] Kirkko olisi voitu perustaa myös pohjoisemmaksi Tavinsalmen kuninkaankartanon läheisyyteen, entisen Maaningan kunnan alueelle, jolloin Kuopiota ei olisi ehkä koskaan perustettu.[29]
Kaupungin muodostaminen
Kenraalikuvernööri Pietari Brahe antoi Kuopion pitäjän kirkonkylälle kaupunginoikeudet vuonna 1653, mutta jo 1670-luvulla kaupunki kuihtui tavalliseksi kirkonkyläksi. Nykyinen Kuopion kaupunki on perustettu vuonna 1775. Perustamispäivänä pidetään 17. marraskuuta 1775, jolloin kuningas Kustaa III antoi määräyksen kaupungin perustamisesta Savo-Karjalan läänin pääkaupungiksi.[30]
Historialliset katunäkymät ja rakennukset
Puu-Kuopiosta on jäljellä kolme aluekokonaisuutta tai katunäkymää: Kuninkaankatu – Minna Canthin katu ympäristöineen (mm. korttelimuseon rakennukset), Puistokatu ympäristöineen (mm. Puistokoulu, Puistokatu 13, 1899), Asemakatu ympäristöineen (mm. Asemakoulu 1897) sekä kasarmialue (puiset tarkk'ampujakasarmit ja venäläiset tiilikasarmit). Lisäksi on jäljellä muutamia yksittäisiä puutaloja.
Luettelo eräistä merkittävistä rakennuksista 1700–1800-luvuilta:
Tuomiorovastin pappila (Kuninkaankatu 12) on valmistunut 1780.
Minna Canthin talo (Minna Canthin katu 22) vuodelta 1820 ei ole museokäytössä.
Kuopion lyseon lukio torin laidassa on C. L. Engelin suunnittelema ja valmistunut 1826. Sittemmin siihen on rakennettu jatko- ja siipiosia.
J. V. Snellmanin kotimuseo (Snellmaninkatu 19) oli Snellmanin asuntona vuosina 1845–1849. Toiminut museona vuodesta 1981.
Ravintola Sataman Helmi, Bastmanin talo, entinen Carlsonin rautakauppa Kauppakatu 2:ssa on vuodelta 1850.
Haminalahden hovi Haminalahdessa on von Wright -veljesten synnyinkoti. Päärakennus on vuodelta 1848–1850.
Kuopion kaupungintalo on vuodelta 1885, suunnittelija F. A. Sjöström.
Kuopion lääninhallitusrakennus (Hallituskatu 12–14), suunnittelija Constantin Kiseleff, valmistunut 1882.
Ravintola Vanha Satama, ent. Tulli- ja pakkahuone matkustajasatamassa, 1860. Suunnittelija Carl Albert Edelfelt.
Victor Barsokevitschin ateljee, jossa on VB-valokuvakeskus (Kuninkaankatu 14), 1887–1926.[31]
Uudet liikenneyhteydet
1800-luvulla kaupungin kehitykseen vaikutti paremmat liikenneyhteydet: Varkauden Taipaleen kanavan valmistuminen 1840, Saimaan kanavan avautuminen 1856 (samana vuonna valmistui Puijon ensimmäinen torni) ja Savon radan valmistuminen 1889. Lisäksi vuonna 1858 Kuopion sai oikeuden suoraan ulkomaankauppaan. Kaupunkiin alkoi syntyä puutavarakaupan ympärille teollisuutta: sahoja, rullatehdas ja tulitikkutehdas. Myös ympäröivän maakunnan maataloustuotteet synnyttivät teollisuutta, esimerkiksi voi oli merkittävä vientituote.[32]
Koulutus ja kulttuuri
Kuopion koululaitoksen historia on pitkä, ensimmäinen triviaalikoulu perustettiin Kuopioon vuonna 1788 (tosin Viipurin vuonna 1534 perustettu triviaalikoulu oli muuttanut jo vuonna 1777 Kuopioon[33]) ja kimnaasi eli lukio 1844.[34] 1800-luvun lopulla perustettiin myös teollisuuskoulu (1886[35]), kauppakoulu (1887[36]) ja sairaanhoitajakoulu (1896[37]). 1897 rikkoontui myös 10000 asukkaan rajapyykki.[38]
Koulutuksen kehittäjinä ja koulujen perustajina toimivat noihin aikoihin pääasiassa kaupungin kulttuuriväki (muun muassa J. V. Snellman), toimittajat (muun muassa Juhani, Kalle ja Pekka Aho) ja varakkaimmat liikemiehet (esim. G. Ranin ja H. Saastamoinen). Naisasialiikkeen (johon kuuluivat muun muassa M. Canth ja E. Stenius-Aarneenkallio) tasa-arvotyö eteni vapaaehtois- ja hyväntekeväisyystyön mahdollistamisesta naisille kohti naisten kouluttamista käsityö- ja tyttökouluissa ja myöhemmin yhteiskouluissa – fennomaanien vaikutuksesta jo hyvissä ajoin suomen kielellä. Koulut elivät 1800-luvun puolella ja 1900-luvun alussa paljolti keräysten ja mesenaattien voimin.
Kunnallistekniikka ja palvelut kehittyvät
Kaupunki sai vesijohdon vuonna 1913 ja hallintokonttori valmistui 1915. Ensimmäinen päätös vesijohtoverkoston rakentamisesta oli tehty jo vuonna 1878. Valmistunut vesijohto korvasi talousveden nostamisen käsivoimin Kallavedestä, lammista ja lukuisista yksittäisistä kaivoista. Suodatusmenetelmät eivät olleet kuitenkaan riittävät (hiekkasuodatus), joten muun muassa lavantaudista päästiin eroon vasta 1939 Itkonniemelle rakennetun, kemialliseen vedenpuhdistukseen perustuvan laitoksen myötä.[39]
1920-luvulla Kuopio kasvoi ripeästi ja 20 000 asukkaan raja rikottiin.[40] Kaupunkikuva muuttui korkeiden kivitalojen rakentamisen myötä. Haapaniemen, Itkonniemen ja Linnanpellon kaupunginosat kaavoitettiin. Autoliikenne alkoi tuolloin rajoitetusti Kuopiossa. Liikenne oli kuitenkin vielä paljon höyrylaivojen ja Savon radan varassa. Kuopiosta liikennöineitä perinteisiä sisävesihöyrylaivoja ovat muun muassa S/S Heinävesi, S/S Karjalankoski (ent. S/S Apollo), S/S Koski (nyk. M/S Koski) ja S/S Lokki.
Vuonna 1929 ensimmäiseksi kaupunginjohtajaksi valittiin Kaarlo Sallinen.[30] Urheilupaikkoja perustettiin myös innolla Kuopioon, tuolta ajalta ovat peräisin Väinölänniemen urheilukentät, joita muiden muassa juoksija Hannes Kolehmainen käytti ahkerasti. Vuosikymmenen lopulla kurjuuden keskelle valmistuivat Kallansillat ja Niiralan koulu.
Toisen maailmansodan jälkeinen kasvu
Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin väkiluku kasvoi huomattavasti, syynä muun muassa Karjalan evakkojen asuttaminen ja suuri syntyvyys. Väestön räjähdysmäinen kasvu pakotti laajentamaan kouluja. 1940-luvun lopussa alettiin myös tukea koulumatkoja[41] ja tarjota ilmaista kouluruokaa (varattomat olivat saaneet sitä Kuopiossa jo vuodesta 1902[42]). Suuri lukumäärä nuorisoa ja ajoittainen tekemisen puute synnytti myös erilaisia ilmiöitä kaupunkiin, kuten torimellakan vuonna 1965.[43][44] 1960-luvulla aloitettiin ensimmäinen varsinaisen lähiön, Puijonlaakson, rakentaminen. Sittemmin uudet alueet kasvoivat kukin vuorollaan: 1960-luvulla Puijonlaakso ja Tiihotar (osana Saarijärveä); 1970-luvulla Saarijärvi, Kelloniemi ja Levänen; 1980-luvulla Jynkkä ja Neulamäki. Kuopion pinta-ala kasvoi huomattavasti vuonna 1969, kun Kuopion maalaiskunta liitettiin kaupunkiin ja vuonna 1973 kun Riistavesi liitettiin kaupunkiin.
Korkeakoulu
Vuonna 1966 annettiin laki korkeakoulun perustamisesta Kuopioon ja sen toiminta aloitettiin vuonna 1972. Uusi korkeakoulu toi mukanaan paljon nuoria ihmisiä ja uusia mahdollisuuksia kaupungin kehitykseen. Korkeakoulusta tuli Kuopion yliopisto vuonna 1984.[45] Vuoden 2010 alussa Kuopion ja Joensuun yliopistot yhdistyivät Itä-Suomen yliopistoksi.
Viime vuosikymmenet
Suuren Petosen alueen rakentaminen alkoi 1986. Vuonna 2003 siellä asui jo 14000 ihmistä.
Petosen ja keskustan yhdistävän Saaristokaupungin rakentaminen alkoi vuonna 2003 ja se jatkuu vuoteen 2015 saakka. Valmistuttuaan kaupunginosassa tulee asumaan 14000 asukasta. Hankkeen kokonaiskustannukset ovat 1,6 miljardia euroa, josta kaupungin osuus on 160 miljoonaa euroa.[46]
Saaristokaupunki-hankkeessa on hyödynnetty monia uusia toimintamalleja. Siihen haettiin ideoita muun muassa osallistumalla Europan 8 -arkkitehtuurikilpailuun. Alueen rakentamista ohjaa puolestaan Taiteen kaava, joka on taiteen ja kulttuurin yleissuunnitelma, jonka pohjalta Saaristokaupunkia rakennetaan hyväksi asumisen kulttuuriympäristöksi.[47] Taiteen kaava liittyy aikaisemmin tehtyyn päätökseen, jonka mukaan Kuopion kaupungin omissa rakennushankkeissa tulee olla taidetta 0,5–1,5% rakennuskustannuksista.[46] Saaristokaupungissa järjestettiin asuntomessut 2010. Kuopiossa oli asuntomessut myös vuonna 1980.
Rajuimman muodonmuutoksen on kokenut Kuopion ruutukeskustan alue, joka oli vielä muutama vuosikymmen sitten pääasiassa puutalokaupunkia. Muutama vanha rakennus on säilytetty, muun muassa korttelimuseon alue on ehjä kokonaisuus. Keskustan entisestäänkin korkea asukastiheys kasvaa etenkin sataman alueella kerrostalorakentamisen myötä.
Vaikka Kuopio kasvaa etelässä, eräät kaupungin pohjoispuolella lähellä Kuopion lentoasemaa sijaitsevat Siilinjärven osat ovat jopa lähempänä Kuopion keskustaa. Kyseisillä omakotitalovaltaisilla alueilla asuu erityisesti lapsiperheitä. Pendelöinti Siilinjärveltä on voimakasta – noin 3600 käy töissä Kuopiossa. Siilinjärvi on puolestaan kuopiolaisten suosituin työssäkäyntipaikkakunta. Kokonaisuudessaan työmatkaliikenne oli vuonna 2004 noin 8600 henkilöä Kuopioon päin ja noin 5000 henkilöä Kuopiosta muihin kuntiin päin.[48]
Maatalousvaltaisen Maaningan liityttyä Kuopioon, kaupungista kasvoi suurin maidontuottajakunta Suomessa.[49] Vuotta myöhemmin Kuopio kuitenkin menetti kyseisen aseman niukasti Kurikalle.[50]
Väestö
Kuopio on Suomen yhdeksänneksi suurin kaupunki. Vuoden 2018 alussa väkiluku oli 118 209. Ulkomaan kansalaisia on yli 3000 henkeä (4.5.2018).[51] Kuopiolaisten keski-ikä on 40,6 vuotta (2014).[52]
Väestönkehitys 1970-luvulle asti

Vuosi1815[53]1840[53]1850[53]1860[53]1870[53]1880[53]1890[53]1900[53]1910[53]Väkiluku1,0872,0712,8494,0665,6396,8718,88211,72315,845

Vuosi1920[54]1925[55]1930[54]1935[54]1940[56]1945[57]1950[56]1955[58]1960[56]1965[56]1970[59]1975[59]Väkiluku18,72522,29524,08224,25825,15728,07133,35337,91044,91152,20063,76671,844

Ilmakuva Haapaniemen kaupunginosasta.
Kuopion satama.
Matkustajasataman alueen uusia kerrostaloja.
Rönön kaupunginosaa.
Kuopion keskustaa vuonna 2015.
Kuopion keskustaa kauppakadun varrelta talvella 2017.

Kuopiossa asui 1900-luvun alussa vain noin 10000 asukasta.[38] Väestönkehitys nopeutui sotien jälkeen. 1920-luvulla asukasmäärä ylitti 20000.[40]
Väestö 1970-luvun jälkeen
Vakaan kehityksen johdosta asukasmäärä kaksinkertaistui välillä 1960–1990, jonka päätteeksi asukkaita oli noin 80000. Väestö on kasvanut edelleen sekä kuntaliitosten että luonnollisen lisäyksen kautta. Vuosina 2004–2006 kaupunki oli muuttotappiollinen, mutta luonnollinen väestönlisäys riitti pitämään asukasmäärän kasvussa.[60]  Vuonna 2007 muuton suunta kääntyi ja voittoa tuli 30 henkeä. Luonnollinen väestönlisäys mukaan lukien kasvu oli yhteensä 340 henkeä.[61] 2010-luvulla kaupungin väestönkasvu on selvästi nopeutunut.[62]
Ajanjaksolla 1995–2005 Kuopio oli Pohjois-Savon ainoa asukasmääräänsä kasvattanut kunta. Tarkastelujaksolla maakunnan asukkaiden kokonaismäärä väheni noin 7500:lla.[63] Kehitys on jatkunut samansuuntaisena. Vuonna 2007 Kuopion seutu oli Pohjois-Savon ainoa väestömääräänsä kasvattanut kaupunkiseutu. Se on kasvanut useimpina vuosina kuitenkin hitaammin kuin muu Pohjois-Savo tyhjenee, poikkeuksena tästä vuosi 2011.[61]
Kaupungin uusimmassa strategiassa Kuopion tavoitteena on kasvaa 150000 asukkaan kaupungiksi.[64]

Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.

Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kuopiossa oli 118 209 asukasta, joista 100 341 asui taajamissa, 16 473 haja-asutusalueilla ja 1 395 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Kuopion taajama-aste on 85,9 %.[65] Kuopion taajamaväestö jakautuu 15 eri taajaman kesken:[66]

Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Toivala-Vuorelan taajama ulottuu pääosin Siilinjärven kunnan alueelle.
Kuntaliitokset
Pääosa Kuopion maalaiskuntaa (noin 7600 asukasta[67]) liitettiin kaupunkiin 1969 ja Riistaveden kunta (noin 2200 asukasta[67]) 1973. Vehmersalmen kunta (noin 2000 asukasta[67]) liittyi Kuopion kaupunkiin 1. tammikuuta 2005 ja Karttula (noin 3500 asukasta) vuoden 2011 alussa.[68]
Nilsiä liittyi Kuopioon vuoden 2013 alusta, jolloin kaupungin asukasluku nousi yli 100000:n.[69][70]
Maaninka aloitti kuntaliitosneuvottelut Kuopion kanssa vuonna 2011. Maaninka liittyi Kuopioon vuoden 2015 alussa.
Kuntaliitos Siilinjärven kanssa on ollut ikuisuuskysymys, jota on pyritty jälleen viime aikoina edistämään Kuopion suunnasta. Siilinjärvi ei ole kuitenkaan ollut halukas etenemään asiassa.
Tuusniemi on hakeutumassa Paras-hankkeen ja tulevaisuudennäkymien johdosta Kuopion seutukuntaan, ja voimakkaampaan yhteistyöhön Kuopion kaupungin kanssa, hakien muun muassa palvelutoiminnan keskittämistä suurempiin kokonaisuuksiin ja oman asukasmäärän nousua kasvukeskuksen imussa.[71][72] Ensimmäisenä konkreettisena toimenpiteenä Tuusniemi erosi joulukuussa 2007 Koillis-Savon kansanterveystyön kuntayhtymästä.[73] Kuopion kaupunki on tuottanut 1. tammikuuta 2009 alkaen Tuusniemen kunnan perusterveydenhuollon palvelut.[74] Tuusniemen kunnanvaltuusto päätti kesällä 2014, ettei se lähde kuntaliitosselvitykseen Kuopion kanssa. Kuopio on ilmoittanut ettei se tule ilman kuntaliitosta tuottamaan Tuusniemelle enää terveyspalveluita. Juankoski puolestaan ehdotti kaikille naapurikunnilleen kuntaliitosselvitysten aloittamista vuonna 2008[75], johon on sittemmin ryhdytty. Juankosken ja Kuopion kaupunginvaltuustot hyväksyivät kuntaliitoksen syksyllä 2014 ja valtioneuvosto hyväksyi kesäkuussa 2016 kaupunkien yhdistymisen.[76][77][78]
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kuopiossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:[79]
Alavan seurakunta
Järvi-Kuopion seurakunta
Juankosken alueseurakunta
Muuruveden alueseurakunta
Nilsiän alueseurakunta
Riistaveden alueseurakunta
Säyneisen alueseurakunta
Vehmersalmen alueseurakunta
Kallaveden seurakunta (ent. Kuopion maaseurakunta)
Karttulan alue
Maaningan alue
Kuopion tuomiokirkkoseurakunta
Männistön seurakunta
Puijon seurakunta
Nämä seurakunnat muodostavat Kuopion evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän. Järvi-Kuopion seurakunta toimii myös Kaavin ja Tuusniemen kuntien alueilla, sen osalta on tässä mainittu vain Kuopion alueella toimivat alueseurakunnat.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kuopion alueella toimii Kuopion ortodoksinen seurakunta.[80]
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kuopion kaupungin nykyisellä alueella.[79]
Juankosken seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Karttulan seurakunta (liitetty Kallaveden seurakuntaan 2011)
Maaningan seurakunta (liitetty Kallaveden seurakuntaan 2011)
Muuruveden seurakunta (liitetty Juankosken seurakuntaan 2003)
Nilsiän seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2013)
Riistaveden seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Säyneisen seurakunta (liitetty Juankosken seurakuntaan 2003)
Vehmersalmen seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Asuminen ja alueet

Kuopiolaisista 85% asuu kaupunkimaisesti ja 15% maaseudulla. Kuntaliitosten seurauksena maaseutua on Kuopiossa paljon.[81]
Vuonna 2013 Kuopiossa oli 49821 asuntoa, joista kerrostaloissa 30217, omakotitaloissa 11776, rivitaloissa 6203 ja muissa rakennuksissa 1459. Asunnon keskikoko on 70,5m². Keskimäärin asunnossa asuu 1,9 asukasta.[82]
Vuokra-asuntoyhtiöistä (yhteensä 18300 vuokra-asuntoa) suurimmat ovat kaupungin omistamat Niiralan Kulma Oy (5836) ja Kuopas (1889). Muista merkittävimpiä ovat VVO Kiinteistöt (1383) ja Kiinteistö KYS (1165).[83]
Kaupunginosat
Kuopiossa on yli 70 kaupunginosaa ja kylää[15].

Keskusta
1. Väinölänniemi
2. Vahtivuori
3. Maljalahti
4. Multimäki
5. Kuopionlahti
6. Hatsala
7. Niirala
8. Haapaniemi
9. Itkonniemi
10. Männistö
11. Linnanpelto
Saarijärvi
12. Puijonlaakso
13. Savilahti
14. Peipposenrinne
Inkilänmäki
15. Särkiniemi
16. Kettulanlahti
17. Rahusenkangas
18. Rönö
19. Rypysuo
20. Päiväranta
21. Julkula
22. Sorsasalo
23. Kelloniemi
24. Levänen
25. Jynkkä
26. Neulamäki
27. Puijo
28. Niuva
29. Neulaniemi
30. Kolmisoppi
31. Neulalampi
Petonen
32. Litmanen
34. Pirtti (pl. Savolanniemi)
35. Pitkälahti
Saaristokaupunki
34. Pirtti (vain Savolanniemi)
33. Lehtoniemi
37 Rautaniemi
36. Hiltulanlahti
38. Kiviharju
39. Vanuvuori
40. Melalahti
41. Kurkimäki
42. Vehmersalmi
43. Karttula
50. Nilsiä
51. Tahko
60. Maaninka
61. Keskisaari
70. Juankoski
71. Säyneinen
Kunnan suuralueet ja niihin kuuluvat tilastoalueet
[84]
Keskusta lähialueineen: Keskusta, Niirala, Haapaniemi, Rönö ja sen lähisaaret, Siikalahti
Läntinen Puijo: Puijonlaakso–Taivaanpankko, Julkula, Niuva–Länsipuijo–Rypysuo, Puijonsarvi (Päiväranta)
Itäinen Puijo: Puijo (Inkilänmäki), Itkonniemi–Männistö–Linnanpelto, Saarijärvi–Rahusenkangas, Kettulanlahti, Kelloniemi–Likolahti
Neulamäki: Savilahti, Neulamäki, Kolmisoppi–Vuorilampi
Särkiniemi – Särkilahti
Jynkkä ja Levänen: Levänen, Pieni Neulamäki, Jynkkä,
Petosen puistokaupunki: Litmanen, Pitkälahti, Pirtti (pl. Savolanniemi)
Saaristokaupunki: Savolanniemi, Lehtoniemi–Keilankanta, Rautaniemi
Hiltulanlahti: Kiviharju, Vanuvuori, Hiltulanlahti
Sorsasalo
Eteläinen maaseutualue: Puutossalmi, Pellesmäki, Kurkimäki
Länsiranta: Haminalahti, Hirvilahti
Itäinen maaseutu ja Riistavesi: Ranta-Toivala, Jännevirta, Kurkiharju, Länsi-Riistavesi, Itä-Riistavesi, Melalahti
Vehmersalmi
Karttula: Itä-Karttula, Syvänniemi, Karttula
Nilsiä: Tahko, Pajulahti, Murtolahti, Palonurmi, Nilsiä
Maaninka: Käärmelahti, Pulkonkoski, Kinnulanlahti, Tuovilanlahti, Maaninka
Suunnittelualueet
[85]
Pieni Neulamäki
Saarijärvi
Maarekisterikylät

401 Neulaniemi, 404 Niuvanniemi, 405 Puijo, 406 Julkula, 407 Kuopio, 408 Hatsala, 409 Hakkarala, 410 Haminalahti, 411 Hiltulanlahti, 412 Hirvilahti, 413 Hirvimäki, 414 Koivusaari, 415 Jynkkä, 416 Jännevirta, 417 Kaislastenlahti, 418 Kurkiharju, 419 Lamperila, 420 Leväinen, 421 Muuruvesi, 422 Niemisjärvi, 423 Pappila, 424 Pellesmäki, 425 Pieksä, 426 Puutossalmi, 427 Ritisenlahti, 428 Ritoniemi, 429 Rytky, 430 Savilahti, 431 Savisaari, 432 Sotkanniemi, 433 Toivala, 434 Vaajasalo, 435 Vehmasmäki, 440 Kotasalmi, 441 Kuopion-Pelonniemi, 442 Leppäranta, 443 Lohilahti, 444 Melalahti, 445 Ohtaanniemi, 446 Pelonniemi, 448 Pölläkkä, 449 Riistavesi, 451 Ryönä, 452 Syrjänsaari, 453 Rissala, 454 Hakunila, 455 Iivarinsalo, 456 Enonlahti, 457 Enonsalo, 458 Hormastenlahti, 459 Juonianlahti, 460 Jänissalo, 461 Litmaniemi, 462 Miettilä, 463 Niinimäki, 464 Putroniemi, 465 Puutosmäki, 466 Roikansaari, 467 Räsälä, 468 Ukonlahti, 469 Vehmersalmi, 470 Vuorisalo
Muut kylät
Asuma, Kortejoki, Niittylahti, Savulahti, Sikoniemi, Vartiala, Vehka
Nähtävyydet ja kulttuuri

Kuopio on tehnyt tunnetuksi itseään muun muassa kalakukolla, savon murteella sekä Puijolla. Kuopiolaisiin on liitetty määrite lupsakkuus, jolla tarkoitetaan hyväntahtoisuutta, leikkimielisyyttä ja elämästä nautiskelua. Kuopiolaisia on myös pidetty vääräleukaisina, jotka hakevat aina vaihtoehtoisia kielellisiä ilmaisuja sanomalleen.
Kuopion tori on kaupungin kaupallinen keskipiste. Sen ympärille ovat keskittyneet muun muassa pankit, tavaratalot (Carlson ja Sokos) sekä kauppakeskukset (Vihtori, Aapeli, Minna, H-talo, Sektori, IsoCee). Itse torilla myydään jos jonkinlaista tavaraa, etenkin markkina-aikaan, mutta tunnetuimmat tuotteet lienevät muun muassa kalakukot ja lihapiirakat.[86] Torin laidalla sijaitsevan vuonna 1902 valmistuneen kauppahallin yksi tunnetuimmista tuotteista, etenkin paikallisten keskuudessa, lienee jo kahden sukupolven ajan leivottu Kotileipomo Hiltusen ohrarieska. Torin lähistöllä, ruutukaava-alueella on myös vilkas ravintola- ja viihde-elämä.
Kesäkausina myös Kuopion matkustajasataman seutu keskustan lähellä on toiminnaltaan elinvoimaista sen omalla torilla, ravintoloissa ja ravintolalaivoissa järjestettävien tapahtumien, sekä matkailun vuoksi. Kuopion sataman laajentaminen sekä useat alueelle kohdistuvat matkailuhankkeet ovat työn alla.[87]
Kuopion keskustassa sijaitsevat Kuopion museo ja Kuopion taidemuseo. Valtakunnallisesti merkittävä Suomen ortodoksinen kirkkomuseo on keskustan läheisyydessä Ison hautausmaan vieressä. Kuopion tuomiokirkko ja J.V. Snellmanin puisto muodostavat ympäristöllisesti yhtenäisen kokonaisuuden. Kuopiossa sijaitsee myös autonomian aikaan rakennettu Pyhän Nikolaoksen katedraali, joka toimi Suomen ortodoksisen kirkon pääkirkkona vuosina 1940-2017. Lisäksi keskustan laidalla sijaitsee valtakunnallisestikin merkittävä ja maineikas Kuopion musiikkikeskus.[88]
Tunnettuja Kuopiossa järjestettäviä tapahtumia ovat muun muassa Finland Ice Marathon -luistelutapahtuma, Kuopio Tanssii ja Soi, Kuopio Rockcock, Puijon mäkihyppykilpailut, Kuopion kansainväliset viinijuhlat sekä ANTI – Contemporary Art Festival.
Tanssiteatteri Minimi palkittiin vuoden 2007 teatterina.[89]
Kuopion kaupunginteatterin perusparannuksen yhteydessä valmistui kaksi uutta katsomoa: 464-paikkainen ja 212-paikkainen. Teatterin ulkopuolelle rakennettiin ulkoilmanäyttämö. Uudistunut teatterirakennus avattiin elokuussa 2014.[90]
Kuopiossa on eri puolille kaupunkia kiinnitetty muistolaattoja. Niitä on enemmän kuin missään muussa suomalaiskaupungissa, 63 kappaletta, minkä lisäksi ulkotiloissa on muita julkisia taideteoksia ja muistomerkkejä vielä 59 kappaletta. Laattojen isänä pidetyn kanslianeuvos Heikki Viitalan aikana, alkaen 1970-luvulta, laattoja pystytettiin jopa 50 kappaletta. 2000-luvulla uusia ei ole juurikaan enää tilattu.[29] Spede Pasasen muistolaatta Päivärinteentie 21:n edustalla lähellä linja-autoasemaa paljastettiin huhtikuussa 2015.
Sarka – Luova Pohjois-Savo hankkeen vuonna 2009 tehdyn yrityskartoituksen mukaan Kuopiossa toimi tuolloin 450 luovan alan yritystä, kun koko Pohjois-Savossa niitä toimi yhteensä 900.[91]
Kuopion urheilu

Kuopio on perinteikäs urheilukaupunki, minkä joukkueita pelaa useissa eri lajeissa pääsarjatasoilla. Kenelle tahansa suomalaiselle urheilunharrastajalle seurat KuPS ja KalPa, sekä nimet kuten Aulis Rytkönen, Juhani Wahlsten, Hannes Kolehmainen ja Matti Hautamäki ovat tuttuja. 2010-luvun loppupuolella menestys on ollut nousujohteista myös salibandyssa (Salibandyseura Welhot) ja ennen kaikkea amerikkalaisessa jalkapallossa (Kuopio Steelers). 2017 perustettiin todellinen lentopallon suurseura, Savo Volley.
Kaupungin urheiluelämä on varsin pitkälle keskittynyt Väinölänniemen stadionin, Kuopion keskuskentän (aik. Magnum Areena), Niiralan Monttuna tunnetun Hatsalassa sijaitsevan jäähallin[92] sekä Puijon ympärille. Kuopioon on suunnitteilla keskuskentän paikalle uusi monitoimiareena urheilua sekä muita suurempia yleisötapahtumia varten.[93]
1970-1980-luvulla rakennettua jäähallia eli Niiralan Monttua saneerataan ja laajennetaan.[94] Jäähallin saneerauksen lisäksi Kuopioon on rakenteilla samalle alueelle uudenaikainen ja tilava uimahalli.[95] Nämä liittyvät Kuopion kaupungin Kuntolaakso-hankkeeseen, mikä tuo myös asunto-, ravintola- ja pysäköintiratamista Niiralan Montun alueelle. Hankkeen on arvioitu valmistuvan vuonna 2020.[96]
Aikoinaan Kuopio oli myös merkittävä hiihto- ja mäkihyppykaupunki. Uudelleen 2010-luvun lopulla Kuopion mäkihyppy sai nostetta kun Mika Kojonkoski päätti rakentaa kiinalaisen mäkihypyn kotipesän Kuopioon.[97] Myös hiihdon kansainvälisiä arvokisoja houkutellaan pidemmän tauon jälkeen takaisin Kuopioon Puijon urheilulaakson mittavilla parannuksilla.[98]
Nilsiän ja Kuopion kaupunkien yhdistyessä 1. tammikuuta 2013 Tahkovuoren laskettelu- ja lomakeskuksesta tuli kuopiolainen.
Kuopiossa on myös sisäurheilua ja suuria yleisötapahtumia varten Kuopio-halli, sekä karting-rata, joka sijaitsee Neulamäessä. Kuopion ravirata on Sorsasalon kaupunginosassa.
Katso: Kuopion jalkapallo
Suurimpia urheiluseuroja

Devils Kuopio, rullakiekko, kaukalopallo
Kuopion Taitoluistelijat
Kuopion Luisteluseura
Kalevan Pallo (KalPa), jääkiekko
Kings Kuopio, jalkapallo
Koparit, jalkapallo (lopettanut)
Kuopion Elo, jalkapallo
Kuopion Mimmifutis, jalkapallo
Kuopion Palloseura, jalkapallo
Kuopion Reipas, yleisurheilu
Linkki Kuopio, koripallo
Gladiator Factory, kamppailulajit
Kuopion Ratsastajat, ratsastus
Kuopion Reippaan Voimistelijat, voimistelu
Kuopion SalibandySeura
Kuopio Steelers, amerikkalainen jalkapallo
Kuopion Suunnistajat, suunnistus
KuPS-Volley, lentopallo (lopettanut)
Kuopion Tennisseura, tennis
Kuopion Uimaseura, uinti, vesipallo
Kuopion urheilusukeltajat, sukellus
Puijon Hiihtoseura, talviurheilu
Savo Volley, lentopallo
Salibandyseura Welhot, salibandy
Kuopion Pöytätennisseura
Puijon Latu, ulkoilulajit
Puijon Pesis, pesäpallo
Puijo Wolley, lentopallo
Cheer Stars Finland, cheerleading
Kuopion Karateseura, karate
Kuopion Sisu-Veikot, yleisurheilu (lopettanut)
Savon Liitokiekkoilijat, ultimate
Wänäri Cowboys, beach volley
Pallokissat, jalkapallo
SC KuFu-98, jalkapallo
MMA Kuopio, kamppailulajit
Liikenneyhteydet
Maantiet ja rautatiet
 Varkaus, Mikkeli, Lahti, Helsinki (Etelään)

 Jyväskylä, Tampere, Loimaa, Turku (Länteen)

 Iisalmi, Kajaani, Kuusamo, Sodankylä (Pohjoiseen)

 Joensuu, Niirala (Tohmajärvi) (Itään)
Siilinjärveltä
  Viitasaari (Länteen)
  Nurmes, Kuhmo (Koilliseen)
Valtatie 5 kulkee moottoritienä kaupungin etelärajalta Vehmasmäestä aina Siilinjärvelle saakka. Ensimmäinen osa moottoritietä, keskustasta Päivärantaan valmistui 1968, ja  toinen osa moottoritietä Hiltulanlahti–Vehmasmäki on vuodelta 2000. Lisäksi tie on ainoa yhteys Kuopiosta pohjoiseen. Rinnakkaistie, jota käyttävät myös hitaat ajoneuvot, valmistui 2014 moottoritien eteläpuolelle. Rautatie Päivärannan ja Vuorelan välillä sijoittuu moottoritien ja rinnakkaistien väliin. Junaliikennettä palvelee Savon rata, jota pitkin on suorat yhteydet Helsingin, Oulun ja Turun suuntiin. Lisäksi on hyvät vaihtoyhteydet Pieksämäen kautta länteen ja itään (Jyväskylä, Tampere, Turku, Joensuu). Pendolino-junilla pääsee Helsinkiin/Helsingistä kahta reittiä, joko Tampereen tai Kouvolan kautta. Syksyllä 2006 valmistunut Kerava–Lahti-oikorata yhdessä VR:n aikataulumuutosten kanssa lyhensi matka-aikaa Helsinkiin noin tunnin.
Yöjunia ei Kuopiossa ole matkustajakäyttöön tarjolla. Helsingin ja Kuopion välillä kulkee kuitenkin useita yölinja-autovuoroja. Lisäksi Helsingistä Pieksämäelle kulkee maanantaista perjantaihin yöpikavuoro, jolta on Pieksämäellä varhainen jatkoyhteys Kouvola–Rovaniemi-pikajunalla Kuopioon. Linja-autoliikennettä Kuopiosta suuntautuu runsaasti Savon ja Pohjois-Karjalan lähikaupunkeihin sekä Jyväskylään ja Kajaaniin. Poikittainen pikavuoro Joensuun ja Vaasan välillä kulkee päivittäin Kuopion, Viitasaaren ja Seinäjoen kautta molempiin suuntiin. Näiden lisäksi linja-autoliikenne suuntautuu tiheästi myös Helsinkiin ja Ouluun.
Ilmailu ja vesiliikenne

Kuopion lentoasema (Rissala) sijaitsee 14 kilometrin päässä Siilinjärvellä. Kentältä on päivittäin useita vuoroja Helsinkiin ja lisäksi paljon lomaliikennettä.
Kuopiossa on matkustajasatama, josta on kesäisin liikennettä Heinävedelle ja Savonlinnaan sekä paikallisristeilyitä. Kuopion matkustajasatama oli aiemmin tunnettu sisävesihöyrylaivoistaan, mutta nykyään kaikki Kuopiosta vakituisesti liikennöivät sisävesilaivat ovat dieselmoottorialuksia. Kyseessä on Vuoksen vesistön vilkkain satama.[99]
Kuopiosta liikennöivät kesäisin muun muassa seuraavat alukset: M/S Koski, M/S Puijo ja M/S Ukko. Satunnaisesti satamassa saattaa nähdä myös aiemmin sieltä säännöllisesti liikennöineitä höyrylaivoja, kuten S/S Karjalankoski.
Kumpusaaressa on syväsatama, josta rahtiliikennettä Saimaan kanavan kautta Itämerelle. Lisäksi satamatoimintaa on Sorsasalossa. Kelloniemen öljysatama on jäänyt pois käytöstä (öljykuljetukset kielletty sisävesillä).
Paikallisliikenne

Paikallista linja-autoliikennettä hoitaa Kuopion liikenne (Koiviston Auto). Paikallisliikenteen bussit liikennöivät laajasti myös Siilinjärven asuinalueilla. Osan Siilinjärvelle suuntautuvasta paikallisliikenteestä hoitaa Pohjolan Liikenne. Vuonna 2012 Kuopiossa ilmaistiin kiinnostusta lähijunaliikennettä kohtaan. Jos suunnitelmien mukainen lähijunaliikenne toteutuisi, se kattaisi laajimmillaan välin Iisalmi–Pieksämäki. Tosin näin laajalla yhteysvälillä kyseessä olisi pikemminkin taajamajunaliikenne. Pelkästään Kuopion kaupungin ja sen lähialueet kattava liikenne on kuitenkin asukastiheyden ja rautatie- sekä asemainfrastruktuurin nykyisen kunnon ja tulevaisuuden investointitarpeiden johdosta todennäköisempää.[100]
Taksitiheys
Kuopiossa on 695 asukasta yhtä taksia kohden.[101]
Etäisyyksiä maanteitse

Helsinkiin 382km
Iisalmeen 81km
Ivaloon 779km
Joensuuhun 136km
Jyväskylään 144km
Kajaaniin 169km
Kemiin 392km
Kilpisjärvelle 877km
Lappeenrantaan 277km
Mikkeliin 164km
Nilsiään 55km
Ouluun 284km
Poriin 407km
Rovaniemelle 491km
Savonlinnaan 161km
Tampereelle 293km
Turkuun 449km
Vaalimaalle 339km
Vaasaan 375km
Ylivieskaan 244km
Elinkeinoelämä

Suurimmat työnantajat[102]TyönantajaTyöntekijöitä Kuopiossa(1.1.2008)Kuopion kaupunki5905KYS3898Itä-Suomen yliopisto (Kuopion yliopisto)1732Osuuskauppa PeeÄssä734Savon koulutuskuntayhtymä706Niuvanniemen sairaala629Posti Group553ISS Palvelut490Savonia-ammattikorkeakoulu439Honeywell370Kesko296Keskisuomalainen296Tieto288OP-Pohjola265Lemminkäinen263

Kuopion elinkeinorakenne on erittäin monipuolinen. Kuopiossa on yhteensä noin 5050 yritystä ja yhteisöä, joista yli 190 käy kauppaa myös ulkomaille. Yhteensä työpaikkoja on 50 877 (2016). Merkittävä rooli kuopiolaisen elinkeinoelämän kehittämisessä on Kuopion kaupungin yrityspalvelulla. Yrityspalvelu edesauttaa Kuopiossa toimivien yritysten kehittymistä ja parantaa yritysten toimintaympäristöjä. Toimintaympäristöjen kehittämisessä keskeisintä on tontti- ja toimitilatarjonnan parantaminen. Matkailulla on suuri merkitys Kuopion elinkeinoelämälle. Majoitus- ja ohjelmapalveluiden järjestäminen antaa monelle työpaikan.[103]
Rauhalahden leirintäalue on yksi osoitus kuopiolaisesta osaamisesta. Se on maamme ainoa viiden tähden leirintäalue.[103]
Kuopiossa toimii Kuopion Yrittäjät, Savon Yrittäjien paikallisyhdistys.
Vähittäiskauppa investoi, teollisuus keskittyy
Merkittävimpiä viimeaikaisia yrityshankkeita ovat Honeywellin Suomen toimintojen keskittäminen Kuopioon, Ark Therapeuticsin geenilääketehtaan valmistuminen, Bella-Veneiden rakentama veneteollisuuden keskittymä Marine Park Haapaniemen Siikaniemeen sekä Junttanin vuoden 2008 lopussa Kylmämäkeen valmistuneen 15 miljoonan euron kokoonpanotehtaan rakentaminen. Junttanin nykyisen tehtaan tontille Särkilahteen tulee tilat isolle kauppakeskukselle. Savoconin ja TKD Suomen 11 miljoonalla eurolla ostamalla 9,7 hehtaarin tontilla on rakennusoikeutta 58500 neliömetrille. Yrityskaksikko aikoo panostaa kohteeseen yhteensä noin 40 miljoonaa euroa.[104] Merkittävä teollinen toimija on myös Sorsasalossa toimiva Savon Sellu Oy, joka on nykyään Powerflute Oyj:n omistuksessa. Viimevuosien suurimpia hankkeita ja investointeja on Finnpulpin maailman suurimman ja moderneimman havusellutehtaan rakentamisen valmistelu Kuopioon.[105]
Vähittäiskaupan investoinneista merkittävimmät ovat jouluksi 2007 valmistunut Prisman laajennus sekä elokuussa 2008 valmistunut Päivärannan K-Citymarket. Pitkälahteen on avattu rautakauppa Kodin Terra sekä Matkuksen alueelle marraskuussa 2012 Ikano-konsernin kauppakeskus ja aiemmin keväällä IKEA-tavaratalo.
Matkuksesta Kuopion eteläinen portti
Itellan (nyk. Posti Group) 22600 neliömetrin postikeskus Matkuksen yritysalueella, noin 14km kaupungin keskustasta etelään, valmistui tuotantokäyttöön vuoden 2010 alkupuolella.[106]
Vuoden 2012 lopulla Matkukseen avattiin IKANO-konsernin omistama IKEA-tavaratalo ja sen viereen kauppakeskus.
Keskustan alatori ja kävelykatualue
Vuonna 2012 torin ja kauppahallin alle valmistui liiketiloja, jotka yhdistivät torin länsi-, etelä- ja itälaidat maanalaisella kauppakäytävällä. Samalla laajennettiin torin alla sijaitsevaa pysäköintilaitosta. Kävelykatualue saatiin valmiiksi syksyllä 2014.
Kauppahallin ulkoremontti valmistui marraskuussa 2012[107] ja sisätilojen remontti toukokuussa 2013. Kauppahallin kyljessä aiemmin ollut kalahalli purettiin ja sen paikalle rakennettiin kahvilarakennus.[108]
Torin sekä keskustan muiden suurempien saneerausten jälkeen Kuopion kaupunkikeskusta on hiljalleen elävöitynyt nousujohteisesti. Huolimatta suurista kauppakeskuksista, Kuopion keskustan liiketilojen käyttöaste on suhteellisesti valtakunnan korkeimpia.[109]
Rakennusten korkeus kasvaa keskustassa sekä uudisrakentamisen että korotusten myötä. Täydennysrakentamista on tehty viime vuosina erityisesti sataman alueella. Tiivistyvän kaupunkirakenteen myötä myös pysäköintijärjestelyjä uusitaan. Maapohjaparkkipaikkoja on suunniteltu muutettavaksi parkkitaloiksi muun muassa Niiralan jääkiekkohallin yhteydessä.[110]
Matkakeskus
Matkakeskuksen uudistushanketta edelsi vuosien kaavoitus- ja suunnittelutyö.[111] Alueen infrastruktruuria uusittiin laajasti muun muassa siirtämällä maanalainen puro tulevien tornitalojen tieltä.[112] Technopolis ilmoitti kesällä 2015 vetäytyvänsä hankkeesta.[113] Matkakeskuksen, Kuopion Portin,[114] rakentaminen käynnistyi keväällä 2018.[115]

Tiedepuisto kasvaa, korkeakoulut yhdelle kampukselle
Savilahdessa sijaitseva Kuopion tiedepuisto on kasvanut nopeaa vauhtia läpi koko 2000-luvun. Tiedepuistossa sijaitseva Technopolis Kuopio on nykyisin jo 3000 työpaikan yhteisö. Savonia-ammattikorkeakoulun 12200 neliömetrin tilat sijaitsevat nykyään Technopoliksen kiinteistössä. Savilahdessa opiskelee noin 2000 ammattikorkeakouluopiskelijaa.[116] 2020-luvulla Savilahdesta kasvaa eurooppalaisittain merkittävä opiskelu- ja osaamiskeskittymä, minkä tarpeisiin alueelle rakennetaan kokonainen asuinalue. Hankkeet ja projektit ovat käynnistyneet 2010-luvun lopulla.[117] Savilahden alueella on nykyään yli 9000 opiskelijaa ja 10 000 työpaikkaa, mutta määrä tulee kasvamaan useilla tuhansilla 2020-luvun aikana.[118]
Tilastoja
Työpaikkoja vuoden 2016 lopulla oli yhteensä 50877. Kuopion työttömyysaste syyskuun lopussa 2018 oli 9,6 %, vuosi sitten 11,0 %. Työttömyysaste laski 1,4 prosenttiyksikköä edellisen vuoden syyskuun loppuun verrattuna. Työttömiä oli 752 vähemmän kuin edellisen vuoden syyskuussa. Työllisenä oli 45364 eli 89,3% työvoimasta. Työvoiman ulkopuolella olevien suurin ryhmä on eläkeläiset (25056 henkilöä). Eläkeläisten määrä on kasvanut 10 vuodessa (2002–2012) 13,1%. Opiskelijoiden määrä on ollut vuodesta 2011 noin 10000.
Vuonna 2011 työpaikoista 81,9% oli palvelujen toimialalla. .
Työpaikat aloittain vuonna 2011
Terveys- ja sosiaalipalvelut 10755, kauppa-, majoitus- ja ravitsemistoiminta 7479, julkinen hallinto ja koulutus 6939, hallinto- ja tukipalvelut 3588, rakentaminen 3502, teollisuus 3400, ammatillinen, tekninen ja tieteellinen toiminta 2771, kuljetus ja varastointi 2573, muut yhteiskunnalliset ja henkilökohtaiset palvelut 2293, informaatio ja viestintä 1522, maa-, metsä- ja kalatalous 1248, rahoitus ja vakuutus 875, kiinteistöala 548, kaivostoiminta, energia-, vesi- ja ympäristönhuolto 544 sekä tuntematon 497.
Vuonna 2011 miestyöntekijöistä 11,1% ja naistyöntekijöistä 5,3% toimi yrittäjinä. Yhteensä yrittäjiä oli 3934.
Kuopion työttömyysaste oli 11,8% vuoden 2014 tammi–kesäkuun aikana. Vertailukaupunkien kesken Kuopio sijoittuu työttömyyden osalta viidenneksi. Kuopion työttömyys on koko maahan vertailtaessa alle keskitason.[119]
Koulutus- ja tutkimuslaitokset

Korkeakoulut Kuopiossa[120]KorkeakouluOpiskelijoita Kuopiossa(2006)Kuopion yliopisto6400Savonia-ammattikorkeakoulu5150Humanistinen ammattikorkeakoulu150Sibelius-Akatemia100
Kuopio on aina ollut ja on edelleen koulukaupunki.[121][122] Historian saatossa Kuopiossa on tehty useampiakin päänavauksia koulutuksessa. Yrjö Maunu Sprengtportenin perustama Suomen ensimmäinen maavoimien upseerikoulu[123] – Haapaniemen sotakoulu (nykyisessä Satamapuistossa) – aloitti vuonna 1780, suomenkielinen sokeainopetus alkoi Kuopiosta vuonna 1871[124] (kuuromykkäinkoulu 1862[125]). Mm. Minna Canthin voimakkaan panoksen myötä perustettiin ensimmäinen suomenkielinen Kauppakoulu vuonna 1887, jonka johtokunnassa Canth toimi aina kuolemaansa vuonna 1897 saakka, sekä yliopistoon johtava Yhteiskoulu toisena, kuusi vuotta Helsingin jälkeen vuonna 1892.[126]
Nykyään kaupungissa on 40 peruskoulua (9414 oppilasta[120]) ja Alavan koulu (sairaalakoulu), 5 lukiota (2287 opiskelijaa[120]) ja aikuislukio (297 opiskelijaa[120]) sekä kansalaisopisto. Esiopetuksen piirissä on 923 oppilasta.[120]
Tärkeimmät ammatillisen ja korkeakoulutuksen oppilaitokset ovat Itä-Suomen yliopisto ja Sibelius-Akatemian Kuopion osasto, Pelastusopisto, Savonia-ammattikorkeakoulu sekä Savon ammatti- ja aikuisopisto. Lisäksi koulutusta tarjoaa muun muassa Palvelualan Opisto Kuopio, johon on yhdistetty myös Kuopion talouskoulu, sekä Kuopion konservatorio, Pohjois-Savon opisto ja Humanistinen ammattikorkeakoulu. Itä-Suomen yliopisto on pärjännyt suomalaisittain kansalinvälisissä vertailuissa merkittävän hyvin viime vuosina[127][128], ja Savonia-ammattikorkeakoulusta on kasvanut aikojen saatossa yksi Suomen monipuolisimmista ja suurimmista ammattikorkeakouluista.
Toisen asteen ammatillisessa koulutuksessa opiskelijoita on noin 4000, lukioissa 2600, ammattikorkeakouluissa 5300 ja yliopistoissa 6500.[120] Kaikki koulutusasteet (mukaan lukien esi- ja perusopetus) yhteenlaskettuna Kuopiossa on yli 30000 oppilasta tai opiskelijaa, mikä muodostaa noin kolmasosan koko väestöstä.[120]
Kuopiossa työttömistä noin 56% ja työllisistä noin 48% oli keskiasteen koulutuksen saaneita vuonna 2012.[129]
Kuopiolaisten koulutustaso on korkea. 15 vuotta täyttäneistä kuopiolaisista 71,7% on suorittanut vähintään keskiasteen tutkinnon (koko maa 65,5%). Vuonna 2008 peruskoulun päättäneistä sijoittui 52,1% lukiokoulutukseen, 38,1% ammatillisiin ja 9,8% ei jatkanut tutkintotavoitteista opiskelua. Koulutuksen ulkopuolelle jääneiden osuus on vähän pienempi kuin koko maassa (7,6%), mutta suurten kaupunkien keskitasoa.[130]
Yliopiston ja ammattikorkeakoulun tutkimuslaitosten lisäksi muun muassa Eviralla, Geologian tutkimuskeskuksella, Ilmatieteen laitoksella, Kansanterveyslaitoksella, Puolustusvoimilla, Työterveyslaitoksella, ja Valtion teknillisellä tutkimuskeskuksella on omat yksiköt Kuopion Savilahdessa sijaitsevassa tiedepuistossa.
Hallinto ja päätöksenteko

Toiminta-ajatus
Kuopion kaupunki tarjoaa asukkailleen ja elinkeinoelämälle toimivan palvelu- ja yhdyskuntarakenteen sekä hyvän elin- ja toimintaympäristön. Toimintaa suuntaa kestävä kehitys ja toisista välittäminen.[63]
Visio
Uudelle avoin kansainvälinen hyvinvointiosaamisen kaupunkiseutu.[63]
Painotusalat
Bio-, terveys- ja ympäristötieteet sekä niihin liittyvä teknologia (erityisesti sensoriteknologia) ja tietotekniikka.[63]
Terve Kuopio -hyvinvointihanke, Kuopion seudun hyvinvointiosaamiskeskus ja kansainvälisyys.[63]
Johtamisjärjestelmä
Hallinto perustuu Balanced Scorecard-mallin mukaiselle kaupunkistrategialle.[63] Johtamisjärjestelmän keskeisinä osina ovat myös toimialakohtaiset sekä poikkihallinnolliset strategiat ja strategiaohjelma vuoteen 2012.[63]
Kaupunginvaltuusto

Kaupunginhallitus
Kaupunginhallituksen paikkajako:

Keskusta 3 paikkaa
Kokoomus 2 paikkaa
SDP 2 paikkaa
Vihreä liitto 2 paikkaa
Perussuomalaiset 1 paikka
Vasemmistoliitto 1 paikka
Puheenjohtajana toimii Antti Kivelä (kesk.[134]).
Kaupunginjohtajat

[135]
[136]
[137]
Ystävyyskaupungit

 Jönköping, Ruotsi
 Bodø, Norja
 Svendborg, Tanska
 Alūksne, Latvia
 Pitkäranta, Venäjä
 Pihkova, Venäjä
 Castrop-Rauxel, Saksa
 Gera, Saksa

 Besançon, Ranska
 Opole, Puola
 Györ, Unkari
 Craiova, Romania
 Minneapolis, Yhdysvallat
 Winnipeg, Kanada
Pudong, Kiina
Lääne-Virun maakunta, Viro

Tunnettuja kuopiolaisia

Monet Suomen eturivin kirjailijoista, poliitikoista, toimittajista sekä urheilijoista ovat lähtöisin Kuopiosta.
Katso myös

Kuopion Energia
Kuopion kauppahalli
Luettelo Kuopion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Nailonsukkamurhat
Puijo

Rissalan lentoturma
Savolaiset
Savonia-kirjallisuuspalkinto
Savon Sanomat

Lähteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Johann Sebastian Bach (31. maaliskuuta (J: 21. maaliskuuta) 1685 Eisenach – 28. heinäkuuta 1750 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari ja urkuri. Hän oli barokin ja samalla koko taidemusiikin historian merkittävimpiä säveltäjiä. Bach sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä oopperaa lukuun ottamatta.
Elämä
Nuoruus
Johann Sebastian Bach syntyi Eisenachissa itäisessä Saksassa musikaaliseen perheeseen. Hänen vanhempansa kuolivat, kun hän oli yhdeksänvuotias, ja hän muutti asumaan veljensä Johann Christophin luokse Ohrdrufiin. Viiden lyseovuoden jälkeen Bach lähetettiin 15-vuotiaana Lüneburgiin, jossa hän lauloi poikakuorossa äänenmurrokseen asti.
Ei tiedetä tarkasti, kuinka nuorena Bach hankki urkujensoittotaitonsa, mutta on syytä olettaa, että osuutta asiaan on veli Johann Christophilla. Lüneburgissa taas vaikuttajana on saattanut olla Johanniskirchen urkuri Georg Böhm. Jo 17-vuotiaana Bach sai urkurin paikan Sängerhausenista, mutta herttua kumosi päätöksen ja palkkasi vanhemman ehdokkaan.
Vieraillessaan muutamia kuukausia myöhemmin Arnstadtissa, lähellä syntymäkaupunkiaan tarkastaakseen uudet urut, Bach teki niin suuren vaikutuksen valtaapitäviin, että sai jo toiselle luvatun urkurin paikan. On arvoituksellista, kuinka Bach on jo näin nuorena saattanut olla niin arvostettu urkujenrakennuksen tuntija, että urkujentarkastusvastuu uskottiin hänelle.
Arnstadtissa Bachia pidettiin liian nuorena opettamaan kuorolaisia, mikä synnytti riitoja Bachin ja auktoriteettien välille. Esimerkiksi Geyersbach-nimisen fagotistin kanssa Bach joutui tappeluun, jossa ehti käyttää miekkaansakin kiistakumppanin vaatteiden silpomiseen. Tilannetta ei parantanut myöskään se, että Bach otti pitkän vapaan kävelläkseen Lyypekkiin kuuntelemaan Dietrich Buxtehuden urkujensoittoa. Koska Bach oli kaiken lisäksi taitava viulisti, on syytä olettaa, että hän Lyypekissä ollessaan soitti Buxtehuden järjestämässä Abendmusik-konsertissa viulua.
Vuonna 1707 Bach erosi Arnstadtin virastaan ja otti tilalle paikan Mühlhausenissa. Samana vuonna hän meni naimisiin serkkunsa Maria Barbara Bachin kanssa, jonka kanssa hän sai seitsemän lasta. Vuotta myöhemmin hän soitti urkuja Weimarin herttualle, joka lupasi Bachille parempaa paikkaa urkurina, kamarimuusikkona ja myöhemmin konserttimestarina. Weimarissa hän kehitti säveltämistään, ja sovitti muun muassa Antonio Vivaldin konserttoja uruille ja cembalolle. Vivaldin tuotanto vaikutti sitä kautta hänen myöhempiin viulukonserttoihinsa. Valtaosan Bachin urkumusiikista uskotaan olevan peräisin Weimarin-ajalta.
Vuonna 1716 Bach kuuli, että herttua oli suunnittelemassa Bachille luvattua kapellimestarin paikkaa Georg Philipp Telemannille, mihin hän vastasi hankkimalla itselleen vastaavan paikan Köthenistä (vanh. Cöthen). Bachin suunnitelmien estämiseksi herttua vangitutti tämän marraskuussa 1717. Kuukautta myöhemmin Bach vapautettiin, ja hän siirtyi suunnitelmiensa mukaisesti prinssi Leopoldin palvelukseen Kötheniin. Siellä Bach sävelsi kuuluisat Brandenburgilaiset konserttonsa, joissa erilaiset soolosoitinten ryhmät soittavat muun orkesterin säestäessä. Osa yhdistelmistä oli poikkeuksellisia: viidennessä konsertossa soolosoittimina ovat viulu, huilu ja cembalo. Näitä nykyään suunnattoman arvostettuja konserttoja ei kuitenkaan ilmeisesti Bachin aikana esitetty niiden vaativuuden vuoksi. Muita tämän kauden teoksia olivat Italialainen konsertto ja ensimmäinen osa teoksesta Das wohltemperierte Klavier, jossa jokaiseen sävellajiin on sävelletty preludi ja fuuga.
Thomasschule

Vuonna 1720 Bachin ollessa 36-vuotias hänen vaimonsa kuoli, ja vuotta myöhemmin hän otti uudeksi vaimokseen Anna Magdalena Wilcken, jonka kanssa hän sai yhteensä 13 lasta. Wilcke oli itsekin musikaalinen, ja hän tuki Bachin säveltämistä samoin kuin Bach tämän laulu-uraa. Myös prinssi Leopold meni naimisiin samoihin aikoihin, ja koska tämän vaimo ei pitänyt musiikista, alkoi Bachin ura Köthenissä kohdata vastatuulta. Hänen onnekseen vuonna 1722 avautui Tuomaskirkon vieressä sijainneessa Tuomaskoulussa () Leipzigissa kanttorin virka, jota siihen saakka oli hoitanut Johann Kuhnau.[1] Virkaa tarjottiin ensin Telemannille ja sitten Johann Graupnerille, mutta nämä eivät voineet lähteä työnantajiensa palveluksesta. Bach otti paikan vastaan, muutti Leipzigiin vuonna 1723 ja vietti kaupungissa koko loppuelämänsä.
Bachin tehtäviin kuului opettamisen lisäksi kantaattien tekeminen sunnuntain jumalanpalveluksiin ja kirkollisia juhlapäiviä varten. Koulun laulajien ja soittajien suuren määrän ansiosta hän pystyi säveltämään myös suurimittaisia teoksia, kuten Johannes-passion ja Matteus-passion, joka sai ensiesityksensä Tuomaskirkossa vuonna 1727 tai 1729. Huolimatta tuotteliaasta innokkuudestaan työssään Bach ilmaisi tyytymättömyytensä paikkaansa kirjeessään eräälle diplomaatille vuonna 1730; myöhemmin hän koetti tuloksettomasti hakea paikkaa Dresdenistä. Hänen työmääränsä kasvoi entisestään, ja lopulta hän joutui olemaan poissa eräistä kirkollisista tehtävistä joko opettamisen tai sävellystyön takia.
Myöhäinen elämä

Bach ei elinaikanaan käynyt kertaakaan saksankielisen alueen ulkopuolella. Pohjoisimmillaan hän kävi Lyypekissä, etelässä Karlsbadissa, lännessä Kasselissa ja idässä Dresdenissä. Elämänsä viimeisenä vuosikymmenenä Bach sävelsi monia fuugia sekä vuonna 1741 Goldberg-muunnelmat, joiden kerrotaan olleen tarkoitettu hänen oppilaansa, Johann Gottlieb Goldbergin, soitettaviksi.
Viimeisinä aikoina syntyivät myös Bachin pääteoksiin kuuluva h-molli-messu sekä kesken jäänyt Die Kunst der Fuge.
Bachilla oli ongelmia näön kanssa. Maaliskuun lopulla vuonna 1750 hän pyysi apua Leipzigiin tulleelta englantilaiselta silmälääkäriltä John Taylorilta. Taylor leikkasi Bachin silmät. Tämän jälkeen hän sokeutui täysin ja kuoli neljä kuukautta myöhemmin.[2]
Kuoleman jälkeen

Bachin perintö jäi elämään hänen lukuisissa musikaalisesti lahjakkaissa lapsissaan, joista Wilhelm Friedemann Bach, Johann Gottfried Bernhard Bach, Johann Christoph Friedrich Bach, Johann Christian Bach ja ehkä merkittävimpänä Carl Philipp Emanuel Bach, loivat itselleen ammattimuusikon uran. Myös Bachin tyttäret mitä todennäköisimmin lauloivat ja soittivat hänen esityksissään.
Bachin maine hänen elinaikanaan perustui sävellystaidon lisäksi hänen mestarilliseen soittotekniikkaansa uruilla. Osa hänen valtavasta tuotannostaan ei ole säilynyt meidän päiviimme asti, sillä jopa Bach itse suhtautui moniin sävellyksiinsä kertakäyttömateriaalina. Lisäksi monet Bachin teokset olivat aikansa soitin- ja soittotekniikan huomioon ottaen hyvin vaikeita ja niitä esitettiin sen vuoksi vähän.
Bachin kuoleman jälkeen hänen nuottikäsikirjoituksensa jaettiin hänen kahden poikansa Carl Philipp Emanuelin ja Wilhelm Friedemannin kesken. Wilhelm Friedemann oli jo isänsä elinaikana joutunut usein taloudellisiin vaikeuksiin, ja tämän kuoleman jälkeen hänen täytyi rahapulassa myydä monia isänsä käsikirjoituksia, joista osa katosikin näin jäljettömiin. Carl Philipp Emanuelin huostaan jääneet käsikirjoitukset puolestaan säilyivät suurimmalta osaltaan. 1800-luvulla Felix Mendelssohn nosti esiin muun muassa Matteus-passion, joka esitettiin nyt ensimmäistä kertaa mestarisäveltäjän kuoleman jälkeen ja joka sai valtavan menestyksen. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa monet Bachin sävellyksistä löytyivät uudestaan, ja Bachin musiikkia esitetään nykyisin enemmän kuin koskaan aikaisemmin. 1900-luvun jälkipuoliskolla heräsi kiinnostus myös Bachin musiikin esittämiseen autenttisin soittimin ja kokoonpanoin, ja lisäksi on yritetty rekonstruoida alkuperäistä barokki-ihanteiden mukaista esitystyyliä.
Musiikki
Yleistä
Yleisesti katsotaan, että barokkiajan musiikki huipentui häneen, ja sen voidaan myös katsoa päättyneen hänen kuoltuaan. Bach joutui elinaikanaan mm. Johann Adolph Scheiben arvostelemaksi musiikillisesta vanhakantaisuudestaan, koska ei seurannut orastavaa galanttia tyyliä. Hän oli Vivaldin ja Telemannin ohella yksi musiikkihistorian tuotteliaimmista säveltäjistä: yli 1000 teoksen tiedetään syntyneen Bachin kynästä. Hän sävelsi valtavasti kirkollista musiikkia, kuten messuja, oratorioita, passioita ja ainakin 215 kantaattia; konserttoja eri soittimille kuten klaveerille, cembalolle ja viululle; teoksia yksittäisille soittimille kuten klaveerille, luutulle, viululle ja sellolle; urkumusiikkia kuten fuugia ja preludeja; sekä runsaasti kamarimusiikkia. Fuugan hän kehitti täydellisyyteen: hän loi hyvin monimutkaisia, mutta silti kauniita melodioita, jotka kehittyivät kappaleissa samanaikaisesti useamman melodian ryhmissä, kontrapunktisesti.
Kari Rydman on verrannut Bachia musiikin historiassa kahtaalle heijastavaan peiliin. Toisaalta Bach kokosi yhteen kaiken sen, mitä ennen häntä oli saatu aikaan, ja kohotti edeltäjiensä kehittämät muodot taiteellisesti ja teknisesti huippuunsa, jopa niin, että monessa tapauksessa ei enää ollut pääsyä eteenpäin. Toisaalta hän viitoitti musiikin tulevan kehityksen noin vuosisadan ajaksi ennakoiden ne tunnukset ja menetelmät, joiden mukaan Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven ja muut myöhemmät säveltäjämestarit avasivat uusia näkymiä.[3]
Kaudet
Musiikkitieteilijät ovat löytäneet Bachin tuotannosta karkeasti kolme tyylikautta.
Ensimmäisen kauden loppuna voidaan pitää vuotta 1713. Tälle ajalle sijoittuvissa teoksissa (jotka ovat lähinnä urku- ja klaveeriteoksia) kuuluu voimakkaana saksalaisen 1600-luvun loppupuolen sävellysperinteen vaikutus. Bachin esikuvana toimineet saksalaiset säveltäjät olivat saaneet vaikutteita Ranskasta ja Italiasta, mutta eivät olleet omaksuneet Napolin ja Venetsian uusia oopperatyylejä. Yhtään oopperaa Bach ei uransa luonteen vuoksi koskaan säveltänyt, joskin passiot ja jotkin maalliset kantaatit muistuttavat kuunneltuina pitkälti oopperoita resitatiivien viedessä juonta eteenpäin.
Vuodesta 1713 vuoteen 1739 ulottuvalla mestaruuden jaksolla Bach sai vaikutteita aikansa uusista italialaisista musiikkityyleistä, erityisesti italialaisesta konserttomuodosta. Tämän kauden tuotannossa italialaisen tyylin melodinen selkeys ja kadenssien määrittelemät rakenteet kohtaavat luterilaisten koraalien vakavuuden ja saksalaisen kontrapunktiperinteen.
Bachin viimeisen luomiskauden aloittaa Clavier-Übung III. Myöhäisen luomiskauden sävellyksissään Bach tuotti Ludwig van Beethovenin lailla enimmäkseen soitinmusiikkia (lukuun ottamatta h-molli-messua). Loppukauden sävellyksille oli ominaista, ettei niitä useinkaan sävelletty mitään tiettyä esitystä varten, vaan paremminkin ehkä eräänlaiseksi säveltäjämestarin musiikilliseksi testamentiksi.
Wolfgang Schmieder luetteloi Bachin tuotannon vuonna 1950, ja tämän luettelon pohjalta kaikille sävellyksille on olemassa BWV-luettelonumero (Bach-Werke-Verzeichnis).
Sävellyksiä
Orkesteriteoksia
Brandenburgilaiset konsertot nrot 1–6, BWV 1046–51
Sarja nro 1, C-duuri, BWV 1066
Sarja nro 2, h-molli, BWV 1067
Sarja nro 3, D-duuri, BWV 1068
Sarja nro 4, D-duuri, BWV 1069
Kuoroteoksia
Messu, h-molli, BWV 232
Matteus-passio, BWV 244
Johannes-passio, BWV 245
Jouluoratorio, BWV 248
6 Motettia, BWV 225-230
Magnificat, BWV 243
n.350 kantaattia joista n.209 on säilynyt. Kantaateista tunnetuimpia ovat:
BWV 4, Christ lag in Todesbanden
BWV 78, Jesu, der du meine Seele
BWV 80, Eine feste Burg ist unser Gott
BWV 82, Ich habe genug
BWV 140, Wachet Auf
BWV 147, Herz und Mund
BWV 202, Weichet nur, Betruebte Scatten
BWV 208, Was mir behagt
Teoksia kosketinsoittimille
Das Wohltemperierte Klavier I–II (48 preludia ja fuugaa), BWV 846–93
Goldberg-muunnelmat, BWV 988
Clavier-Übung
15 kaksiäänistä inventiota ja 15 kolmiäänistä sinfoniaa, BWV 772-801
Fantasia ja fuuga a-molli, BWV 904
Italialainen konsertto, BWV 971
Urkuteoksia

Fantasia ja fuuga c-molli, BWV 537
Preludi ja fuuga a-molli, BWV 543
Toccata ja fuuga d-molli, BWV 565
Toccata ja fuuga E-duuri, BWV 566
Orgelbüchlein, BWV 599–644,
Kamarimusiikkia
6 sonaattia viululle, huilulle ja pianolle, BWV 1020–1025
Die Kunst der Fuge, BWV 1080
Musikalisches Opfer, BWV 1079
Kuoroteosten preludit

Ääninäytteet

Lähteet

Citation error, replace with{{cite book| author = John Stanley| title = Classical Music – The Great Composers and their Masterworks| publisher = Mitchell Beazley| year = 1994| id = ISBN 1-85732-343-2}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Boyd, Malcolm| title = Bach| location = Helsingissä| publisher = Otava| year = 1991 (2. painos 2002)| version = (Bach, 1983.) Suomentanut Kati Hämäläinen| id = ISBN 951-1-09991-4}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Gardiner, John Eliot| title = Musiikkia taivaan holveissa: Johann Sebastian Bach – muotokuva| location = Helsinki| publisher = Fuga| year = 2015| version = (Music in the Castle of Heaven: A Portrait of Johann Sebastian Bach, 2013.) Suomentanut Sampsa Laurinen| isbn = 978-952-93-5106-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Rabe, Julius| title = Bach| location = Helsinki| publisher = Fazerin musiikkikauppa| year = 1958| version = (Bach, 1948.) Suomentaneet Anna Kerttu Wiik, Paavo Soinne}}
Aiheesta muualla

 Mutopia Project
Free scores by Johann Sebastian Bach at the International Music Score Library Project (IMSLP) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Saksalaiset säveltäjät
Luokka:Barokkisäveltäjät
Luokka:Vuonna 1685 syntyneet
Luokka:Vuonna 1750 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Tämä on luettelo Suomen pinta-aloiltaan sadasta suurimmasta järvestä. Luettelo perustuu ympäristöhallinnon julkaisemiin luetteloihin ”Suomen järvet yli ” ja ”Suomen järvet 20–40 neliökilometriä”.
Suomessa on  vähintään viiden aarin kokoista järveä ja lampea. Näistä  on alle hehtaarin kokoisia lampia. Järvistä on pinta-alaltaan yli yhden neliökilometrin , yli kymmenen neliökilometrin 326 ja yli sadan neliökilometrin 46. Yli  kokoisia suurjärviä Suomessa on 17 eli enemmän kuin missään muussa Euroopan maassa Venäjää lukuun ottamatta, mutta järvet ovat suhteellisen matalia. Kaikki Suomen järvien vedet mahtuisivat esimerkiksi Ruotsin Vätterniin.[1][2]
Tähdellä merkityt ovat Saimaan (Iso-Saimaan) selkiä, jotka ovat salmiyhteydessä keskenään ja joiden pinnat ovat lähes samalla korkeudella. Tämän vuoksi niitä toisinaan pidetään yhtenä ainoana suurjärvenä, mutta salmien kapeuden vuoksi muun muassa ympäristöministeriö on laskenut ne omiksi järvikseen.
Samaan tapaan voitaisiin myös esimerkiksi seuraavat vedenpinnaltaan samalla korkeudella olevat monialtaiset vesialueet lukea yhdeksi suurjärveksi:
Iso-Kalla (Kallavesi, Suvasvesi, Juurusvesi, Riistavesi ja Muuruvesi), pinta-ala
Kitkajärvi (Yli-Kitka ja Ala-Kitka) ja Posiojärvi
Längelmävesi, Koljonselkä ja Roine – Mallasvesi
Iisvesi, Niinivesi, Rasvanki ja Virmasvesi.
Luettelo suurimmista järvistä
Luettelossa on mukana tekojärviä (Lokka ja Porttipahta). Padottuja merenlahtia kuten Luodonjärveä ja Uudenkaupungin makeavesiallasta ei ole otettu luetteloon.

Katso myös
Luettelo Suomen yli sata kilometriä pitkistä joista
Luettelo Suomen vesistöistä
Luettelo Suomen sisävesien suurimmista saarista
Lähteet
Kuusisto, Esko (toimittaja): (PDF), Suomen Ympäristökeskus, ISBN 978-952-11-3128-8, Hämeenlinna, 2008

Viitteet

Aiheesta muualla

* Suurimmat
Järvistä
Luokka:Luettelot vesimuodostumista
Suomen suurimmat järvet

Luettelo Suomen sadasta suurimmasta järvestä