KalPa () on kuopiolainen Liigassa pelaava jääkiekkoseura. KalPan kotiareena on Niiralan Monttu.
Seuran edustus- ja A-juniorijoukkue toimivat KalPa Hockey Oy -osakeyhtiön alaisuudessa, jonka suurimmat omistajat ovat seuran kasvatit Sami Kapanen ja Kimmo Timonen, sekä NHL-pelaaja Scott Hartnell. Muusta junioritoiminnasta vastaa Juniori-KalPa ry,[1] joka valittiin tammikuussa 2009 Suomen urheilugaalassa maan parhaaksi urheiluseuraksi.[2]
Historia

Seuran perustaminen ja alkutaival
Vuonna 1929 yleisseura Sortavalan Virityksen palloilijajäsenet perustivat Sortavalan Palloseuran (SPS), tätä pidetään KalPan perustamisajankohtana. Vuonna 1930 SPS:n rinnalle perustettiin Sortavalan Palloilijat (SP). Seurojen lajivalikoimaan kuuluivat muun muassa pesäpallo, jääpallo, jalkapallo ja jääkiekko. Jatkosodan jälkeen Sortavala luovutettiin Neuvostoliitolle ja urheiluseurat päätyivät evakkoon Kuopioon. Vuonna 1945 Sortavalan Palloseura ja Sortavalan Palloilijat yhdistyivät Sortavalan Palloseuraksi ja seuraavana vuonna otettiin käyttöön nykyinen nimi Kalevan Pallo (KalPa).[3] Muita nimiehdotuksia olivat ainakin Puna-Mustat, Susihukat ja Vaeltajat.[4] Seuran viralliseksi urheilulajiksi vakiintui jääkiekko.  Jalkapallo loppui KalPassa 1974, jolloin seura myös erosi Palloliitosta.
Vuonna 1956 kuopiolaisseura KuPS luopui jääkiekosta taloudellisista syistä, ja 1950-luvun alussa sen sisarseuraksi siirtynyt KalPa peri siltä sarjapaikan Suomen sarjaan, varusteet, pelaajat (muun muassa Juhani Wahlsten, Mauno Repo, Ossi Hyppönen ja pelaajauransa jälkeen erotuomarina toiminut maalivahti Raimo Sepponen) sekä pienehkön alkupääoman. KalPasta ja kolmatta kauttaan pelaava Kuopion Työväen Kiekkoilijat (KTK) ovat Kuopion ainoat jääkiekkoseurat.[3].
Vuonna 1957 KalPa nousi ensimmäisen kerran mestaruussarjaan, jossa se pelasi viiden vuoden sisällä kolme kautta: 1957–1958, 1958–1959 ja 1961–1962. Ensimmäisellä kaudellaan joukkue sijoittui omassa lohkossaan kolmanneksi. Sen ykkösketju, "Pyörremyrskyketjuksi" nimetty Ossi Hyppönen – Lauri Helen – Juhani Wahlsten, oli kausina 1957–1958 ja 1958–1959 sarjan tehokkaimpia ketjuja. Hyppönen voitti molempina kausina mestaruussarjan maalikuninkuuden. Kauden 1958–1959 päätteeksi KalPa putosi mestaruussarjasta, koska sillä oli karsinnoissa huonompi maaliero kuin sarjaan nousseilla HJK:lla ja HPK:lla.  Kahden vuoden päästä joukkue palasi pääsarjaan, mutta joukkue sai vain yhden pisteen 18 ottelussa ja putosi sarjasta.
KalPa pelasi läpi 1960- ja 1970-luvun Maakunta- ja Suomen sarjassa. Vuonna 1975 seura nousi II-divisioonaan saatuaan edellisenä syksynä tekojään kotikentälleen Niiralaan. Jäähalli valmistui vuonna 1979. Reino Ruotsalaisen valmennuksessa KalPa nousi I-divisioonaan keväällä 1982. Ensimmäisen kauden finaaleissa Matti Keinosen valmentama ja Veli-Pekka Ketolan pelaajana vahvistama KalPa hävisi Joensuun Jokipojille. Seuraavalla kaudella päävalmentajana oli Esko Nokelainen, ja pelaajistoon hankittiin seuraavina kausina muun muassa maalivahti Jari Paavola, maajoukkueessakin pelannut Jouni Rinne ja kanadalainen keskushyökkääjä Wayne Thompson. Kaudella 1985–1986 KalPa teki I-divisioonassa 276 maalia 44 ottelussa, voitti otteluistaan 37 ja rikkoi runkosarjan piste-ennätyksen kerättyään 75 pistettä. Wayne Thompson jäi pisteen päähän Henry Salevan I-divisioonan piste-ennätyksestä tehtyään 103 (58+45) pistettä. Jouni Rinne oli pistepörssin kakkonen. Joukkue nousi SM-liigaan.
1986–1999: 13 SM-liigakautta ja SM-hopea
Ensimmäisellä SM-liigakaudellaan 1986–1987 KalPa sijoittui kymmenen joukkueen sarjassa yhdeksänneksi. Sen miehistöön kuului kolme ulkomaalaispelaajaa: Wayne Thompson, Brent Sapergia ja Roberto Lavoie. Sapergian tehdessä 33 pelissä 25+13 hän rikkoi Lalli Partisen nimissä olleen yhden kauden jäähyminuuttiennätyksen ja sai kulttipelaajan maineen. Seura joutui vaikeuksiin hänen villin yksityiselämänsä takia. Ehkä kuuluisin tapaus oli valtakunnan lehdistössä otsikkoihin noussut Sapergian ja Jari Rättyän kapakkatappelu heidän kimppuunsa käyneen miehen kanssa. Sapergian aggressiivisesta pelityylistä kertoi se, että KalPalle tuli muilta seuroilta paljon huomautuksia ja pahimmillaan heitä kehotettiin antamaan hänelle maastakarkoitus. Thompson oli SM-liigan parhaita pelaajia ja teki 52 (22+30) pistettä. Lavoie teki 26 maalia mutta silmävamman vuoksi pelasi vain 33 ottelua. Jouni Rinne oli KalPan kolmanneksi paras pistemies tehoin 19+27. SM-liigakarsinnoissa KalPa säilytti liigapaikkansa. Kauden kotiottelujen katsojamäärä oli keskimäärin 4903 henkeä ottelua kohden. Seuraavalla kaudella 1987–1988 pelasi edelliskauden ulkomaalaisvahvistusten tilalla neljä uutta kanadalaishankintaa, joista Wayne Groulx ja Pierre Rioux olivat merkittävä apu joukkueelle. Jouni Rinne teki kauden aikana 52 (26+26) pistettä, ja nuorista pelaajista Jari  Pulliainen löi itsensä läpi maalintekijänä. Joukkueen pelaajahankintoja olivat muun muassa Ässistä tullut Jari Härkälä ja joukkueen kapteeniksi nostettu, TPS:stä tullut Petteri Lehto. Päävalmentaja Esko Nokelainen lähti seurasta kesken kauden ja hänen tilalleen tuli kauden loppupuolella Juha Junno. KalPa sijoittui kahdeksanneksi ja vältti liigakarsinnat.
Kaudeksi 1988–1989 KalPa hankki pelaajistoon muun muassa AHL:stä palanneen Wayne Thompsonin, NHL:ssä 137 ottelua pelanneen Dave Donnellyn sekä tehokkaaksi puolustajapariksi osoittautuneet Erik Hämäläisen ja Juha Tuohimaan. Hämäläinen oli 270000 markan hinnalla SM-liigan vuoden kallein pelaajahankinta. Juha Junnon apuvalmentajaksi tuli Hannu Kapanen. KalPa sijoittui runkosarjassa viidenneksi ja pääsi ensimmäistä kertaa SM-liigan pudotuspeleihin. Puolivälierissä Tappara oli parempi otteluvoitoin 2–0. KalPan paras pistemies Jouni Rinne teki seuran syöttöennätyksen 42, ja Wayne Thompson oli joukkueen paras maalintekijä 26 maalilla.
Kaudeksi 1989–1990 KalPa hankki Tšekkoslovakiasta puolustaja Peter Slaninan ja keskushyökkääjä Dárius Rusnákin. He olivat SM-liigan historian ensimmäiset tšekkoslovakialaiset pelaajat. Rusnák teki KalPa:n seuraennätyksen 29 tehdyllä maalilla ja sijoittui liigan maalintekijätilastossa kolmanneksi. Muita tulokkaita olivat laitahyökkääjä Juha Jokiharju ja aiemmin II-divisioonassa seurassa pelannut Hannu Oksanen. KalPa teki runkosarjan 44 ottelussa 205 maalia, toiseksi eniten koko sarjassa, ja sijoittui kuudenneksi. Pudotuspeleissä KalPa voitti runkosarjassa kolmanneksi sijoittuneen Helsingin IFK:n ja pääsi välieriin TPS:ää vastaan. TPS voitti välierät otteluvoitoin 3–0, ja pronssiottelussa KalPa hävisi Tapparalle maalein 5–3. SM-liigan puolustajien pistepörssin 45 pisteellä (17 maalia + 28 syöttöä) voittanut Juha Tuohimaa valittiin liigan kakkostähdistökentälliseen.
Kaudella 1990–1991 KalPa sijoittui runkosarjassa toiseksi. Pelaajien loukkaantumisten myötä saivat peliaikaa muun muassa omat A-juniorit Sami Kapanen ja Marko Tuomainen. Dárius Rusnák teki seuran yhden kauden piste-ennätyksen 60 pistettä (22 maalia + 38 syöttöä) ja sijoittui pistepörssissä viidenneksi. Välierissä KalPa voitti JyP HT:n otteluvoitoin 3–0 ja varmisti seurahistoriansa ensimmäisen SM-mitalin. Loppuotteluissa KalPa:n vastustaja oli runkosarjan voittanut TPS, joka voitti ensimmäisen ottelun maalein 5–1. Kaksi seuraavaa ottelua TPS voitti maalein 4–3. Kuopiossa pelatun neljännen ottelun KalPa voitti maalein 6–2, mutta TPS vei mestaruuden voitettuaan viidennen ottelun Turussa maalein 7–2. Jari Pulliainen oli pudotuspelien kolmanneksi tehokkain pelaaja (6+4) ja voitti pudotuspelien maalikuninkuuden yhdessä TPS:n Jari Hirsimäen kanssa. Juha Jokiharju kokosi tehopsiteet 4+5. Puolustaja Peter Slanina valittiin sarjan kakkostähdistökentälliseen, KalPan joukkue voitti SM-Liigan Fair play -palkinnon ja päävalmentaja Juha Junno voitti parhaalle valmentajalle myönnettävän Lynces Academic -palkinnon.
Seuraavalla kaudella 1991–1992 KalPaa vahvistivat TPS:stä tullut Pekka Tirkkonen ja NHL:ssä vähälle peliajalle jäänyt Jarmo Kekäläinen, jota mainostettiin KalPan kaikkien aikojen kalleimpana suomalaispelaajahankintana. Joukkue sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi ja kahden pisteen päähän viimeisestä pudotuspeleihin selvinneestä joukkueesta. Juha Jokiharju pelasi viimeisen kautensa KalPassa ja teki 44 ottelussa 48 (18 maalia + 30 syöttöä) pistettä. Hänet palkittiin SM-liigan Sisu-pelaaja-palkinnolla. Myös viimeistä kauttaan KalPa:ssa pelannut Erik Hämäläinen toimi kapteenina. Juha Tuohimaa oli tosen kerran urallaan sarjan tehokkain puolustaja 35 (16+19) pisteellä. Kimmo Timonen debytoi pääsarjatasolla ja Sami Kapanen teki 25 (15+10) pistettä. Edelliskauden kakkosmaalivahti Pasi Kuivalainen nousi ykkösmaalivahdiksi. Vuodesta 1959 lähtien toiminut ja KalPan alaisuudessa pelannut jääkiekkojoukkue Kuopion Kiekkokilpi lopetti toimintansa.
Kaudella 1992–1993 KalPan paras pistemies oli uusi hankinta Marko Jantunen (21 maalia + 27 syöttöä). Muita hankintoja olivat puolustaja Vesa Salo ja Ruotsista tullut joukkueen tuleva kapteeni Arto Sirviö. Apulaisvalmentajaksi valittiin entinen kapteeni Jari Härkälä. Joukkue sijoittui 12 joukkueen sarjassa kymmenenneksi, ja taloudellinen tilannekin oli huono. Toukokuussa 1993 KalPa teki konkurssin mutta sai sen jälkeenkin poikkeuksellisesti jatkaa SM-liigassa. Seuran uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin päävalmentaja Juha Junno.
Kaudeksi 1993–1994 päävalmentajaksi tuli Hannu Kapanen, jonka poika Sami Kapanen oli liigan kolmanneksi paras pistemies tehoin 23+32 ja sai paikan liigan tähdistökentälliseen. KalPan tehokkaimmassa kentällisessä pelasivat Kapasen lisäksi keskushyökkääjä Pekka Tirkkonen, laitahyökkääjä Janne Kekäläinen sekä puolustajat Vesa Salo ja Kimmo Timonen. Neljästä venäläisvahvistuksesta ainoastaan Dmitri Zinin vakiinnutti paikkansa varsinaisessa kokoonpanossa. Kapasen lisäksi maalivahti Pasi Kuivalainen kuului vuoden 1994 olympiapronssimitali- ja MM-hopeamitalijoukkueisiin. KalPan uuden hallituksen ensimmäinen tilikausi oli satojatuhansia markkoja tappion puolella. Joukkue sijoittui SM-liigan runkosarjassa kymmenenneksi.
Kauteen 1994–1995 lähdettiin ulkomaalaisen valmentajan, venäläisen Anatoli Bogdanovin johdolla. Seuran uudeksi päätukijaksi Postin tilalle tuli Atria, ja pelipaitojen väritys vaihtui keltamustasta valkoviherpunaiseen. Jari Pulliainen palasi seuraan. NHL:ssä alkoi 100 päivää kestänyt työsulku, mutta kalliiden vakuutusmaksujen vuoksi KalPa ei hankkinut NHL-vahhvistuksia, ainoana liigajoukkueena Porin Ässien lisäksi. Uusia hankintoja olivat alemmista sarjoista tulleet Petri Matikainen, Kai Rautio ja Jarno Kultanen sekä MM-kultamitalisti Konstantin Astrahantsev ja tšekki Petr Kořínek. KalPa sijoittui runkosarjassa kahdeksanneksi päästen viimeisenä joukkueena mukaan pudotuspeleihin mutta hävisi puolivälierissä Jokereille suoraan kolmessa ottelussa. Taloudellisesti kausi oli 250000 markkaa voitollinen ja katsojamääräkeskiarvo kotiotteluissa nousi edelliskauteen verrattuna yli viidelläsadalla. KalPa:n paras pistemies Petr Kořínek oli runkossarjan kahdeksanneksi tehokkain pelaaja 48 (14 maalia + 34 syöttöä) pisteellään ja myös pudotuspeleissä joukkueen tehokkain pelaaja. Nuorista pelaajista Tommi Miettinen ja Jussi Tarvainen tekivät läpimurron. Jari Pulliainen oli lopettaessaan seurahistorian maalipörssissä toinen 81 SM-liigamaalillaan. KalPan naisten joukkue saavutti SM-pronssia. Keväällä Ruotsissa pelatuissa miesten MM-kisoissa Suomen maajoukkue voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa, ja joukkueessa pelasi kaksi entistä KalPa-pelaajaa Erik Hämäläinen ja Sami Kapanen.
Kaudella 1995–1996 KalPassa herätti huomiota 14 runkosarjaottelua pelannut entinen NHL-pelaaja Reijo Ruotsalainen. Kauden aikana KalPa otti seurahistoriansa suurimman vierasvoiton kukistaessaan 12. lokakuuta Helsingissä HIFK:n maalein 1–10. A-nuorista nostettiin joukkueeseen hyökkääjä Olli Jokinen. Tammikuussa valmentaja Anatoli Bogdanov sai potkut ja hänen tilalleen tuli Pekka Hämäläinen. Joukkue sijoittui sarjassa viimeistä edelliseksi, ja nuorista lupauksista Jokinen siirtyi HIFK:hon. KalPan C-nuoret voittivat ikäluokassaan Suomen-mestaruuden, mikä oli seuran ensimmäinen SM-kulta kaikki ikäluokat huomioon ottaen. Joukkueessa pelasivat muun muassa Samuli Suhonen, Mikko Jokela ja Jukka Voutilainen. A-nuoret saavuttivat SM-hopeaa ja naisten joukkue jälleen SM-pronssia.
Kolmella seuraavalla kaudella (1996–1997, 1997–1998 ja 1998–1999) KalPa oli SM-liigan huonoin joukkue: Se sijoittui runkosarjassa viimeiseksi ja teki kahdella jälkimmäisellä kaudella keskimäärin alle kaksi maalia ottelua kohden. Päävalmentajana toimivat muun muassa seuran entiset pelaajat Jari Härkälä ja Jouni Rinne. Talouspuolella seura kärsi miljoonien markkojen tappioita. Joukkueen logo vaihdettiin punaisesta kilpikuvasta suteen.
Lokakuussa 1996 toimitusjohtaja Juha Junno siirtyi Oulun Kärppiin ja hänen tilalleen tuli Risto Kerminen. Päävalmentaja Pekka Hämäläinen sai potkut ja hänen tilalleen palkattiin Jari Härkälä. Liigakarsinnoissa KalPa kohtasi Järvenpään Haukat ja Oulun Kärpät säilyttäen liigapaikkansa. Kauden jälkeen maalivahti Pasi Kuivalainen, paras pistemies Jussi Tarvainen ja toinen tehohyökkääjä Marko Ojanen lähtivät seurasta. Ulkomaalaisvahvistuksista Aleksandr Tšerbajev keräsi 113 jäähyminuuttia, ja puolustaja Dmitri Filimonov sai rattijuopumussyytteen ja jätti seuran. Joulukuun 7. päivänä KalPa jäädytti Jouni Rinteen pelinumeron 27. Seuran B-juniorit saavuttivat SM-hopeaa.
Kaudella 1997–1998 KalPa pelasi jälleen keltamustissa väreissä mutta vailla päätukijaa. Kauden aikana joukkue pelasi 13 peräkkäistä tappio-ottelua. Paras pistemies Aleksander Kuzminski keräsi vain 27 (11+16) pistettä. Karsinnoissa joukkue kohtasi Pelicansin ja Kärpät säilyttäen edelleen paikkansa liigassa. Kaudeksi 1998–1999 Pekka Tirkkosen palasi joukkueeseen ja valittiin kapteeniksi. Hän oli seuran paras pistemies 29 (9+20) pisteellä. Karsintasarjassa KalPa hävisi Pelicansille ja putosi liigasta. Seuran uudeksi toimitusjohtajaksi tuli Antti Eskelisen korvannut Kari Paldanius.
2000-luku: Pohjalta SM-pronssille
Pudottuaan sarjasta KalPa panosti joukkueeseen ja pestasi uudeksi valmentajaksi Jukka Jalosen. Kovat satsaukset tulevaa I-divisoonakautta varten olivat liikaa seuran taloudelle ja tuloksena oli seuran historian toinen konkurssi. Näin ollen KalPa putosi sarjaa alemmaksi Suomi-sarjaan. Uudeksi valmentajaksi valittiin entinen naisten joukkueen valmentaja Esa Torvinen.
Seuran otti haltuunsa yksityinen yritys. Joukkueen susilogo vaihtui kilpilogoon. Ensimmäisenä vuonna satsattiin enemmän A-nuorten joukkueeseen, jonka haluttiin säilyvän ikäluokkansa SM-sarjassa. Seuraavana vuonna valmentajiksi tulivat entinen KalPa-pelaaja Jukka Oksanen ja Anatoli Bogdanovin apuvalmentajana toiminut Jukka Korkiakoski. Keväällä 2001 seura voitti Suomi-sarjan mestaruuden ja nousi Mestikseen. Ensimmäisellä Mestis-kaudellaan joukkue saavutti pronssia. Seuraavalla kaudella 2002–2003 joukkue sijoittui runkosarjassa neljänneksi mutta hävisi pudotuspelien puolivälierissä Vaasan Sportille.
KalPan uusiksi omistajiksi tulivat omat kasvatit Kimmo Timonen, Sami Kapanen ja Pasi Kuivalainen, joista Kuivalainen liittyi seuraan myös pelaajana. Kapanen osti osakkeista 50,5 prosenttia. Entinen Oulun Kärppien juniorivalmentaja Mika Pieniniemi tuli valmentajaksi. Kauden 2003–2004 uusia pelaajia olivat myös SaiPan A-junioreissa Suomen mestaruuden voittanut Ville Hämäläinen sekä Kenigin veljekset Kasper ja Max. Runkosarjassa KalPa sijoittui toiseksi. Paras pistemies oli Ville Hämäläinen 46 (21+25) pisteellä ja Samuli Suhonen oli Mestiksen paras puolustaja 42 (11+31) pisteellä. Pudotuspeleissä KalPa voitti Kirkkonummen Salamat ja Kokkolan Hermeksen ja finaaleissa Jukurit voitoin 3–2 viimeisen ottelun päätyttyä jatkoajalla. Neljättä finaalipeliä seurasi Mestiksen ennätysyleisö 4728 ihmistä. KalPan Sami Salonen oli pudotuspelien tehokkain pelaaja 20 (13+7) pisteellä.
NHL-kausi 2004–2005 peruuntui työsulun vuoksi. KalPa hankki NHL:stä vahvistuksiksi Sami Kapasen ja Kimmo Timosen sekä jälkimmäisen seuratoverin Adam Hallin, joiden myötä se voitti Mestiksen mestaruuden. KalPan Tomi Mustonen voitti Mestiksen pistepörssin 61 (23+38) pisteellä ja oli Hallin kanssa eniten maaleja tehnyt pelaaja. KalPa voitti 36 pelaamistaan 44 ottelusta. Pudotuspeleissä KalPa ei hävinnyt otteluakaan eikä päästänyt finaaleissa Vaasan Sportia vastaan maaliakaan. Kauden jälkeen Pasi Kuivalainen lopetti pelaajauransa ja siirtyi KalPa:n markkinointipäälliköksi. KalPa nostettiin takaisin SM-liigaan sen täytettyä sarjanousuun vaadittavat kriteerit ja liigan haluttua nostaa joukkuemääräänsä parilliseen lukuun (13:sta 14:ään).
Kaudella 2005–2006 KalPa jäi SM-liigassa viimeiseksi.  Se voitti 56 ottelusta kuusi varsinaisella peliajalla sekä viisi jatkoajalla tai voittomaalikilpailussa. Liigakarsintaa ei tuolloin pelattu, joten KalPa säilytti liigapaikkansa. Joukkueen paras pistemies oli tšekki Tomáš Kůrka 34 (23+11) pisteellä. Puolustaja Kyle Rossiter teki seuran yhden kauden jäähyennätyksen 187 minuuttia. KalPa jäädytti maalivahti Pasi Kuivalaisen pelinumeron 1 tammikuussa 2006. Maaliskuussa 2006 KalPan kotipeleissä 30 vuotta kuuluttajana toiminut Kari Myllys kuoli sairauskohtaukseen. Hänen korvaajakseen tuli Tapani Miettinen.
Kaudella 2006–2007 valmentaja Mika Pieniniemi sai potkut ja tilalle tuli A-nuorten joukkuetta valmentanut Pekka Virta. Kapteenina toimi koko SM-liigan historian ensimmäisenä ulkomaalaiskapteenina Martin Sonnenberg. KalPa pelasi kauden päätteeksi liigakarsinnoissa Mikkelin Jukureita vastaan ja säilytti liigapaikkansa voitettuaan vaadittavat neljä ottelua. Toimitusjohtaja Arto Sirviö lähti seurasta kauden jälkeen ja tilalle tuli 12 vuotta Nokiassa työskennellyt Jukka Pennanen. Organisaatiouudistusten myötä urheilutoimenjohtajaksi valittiin Janne Kekäläinen.
Kausi 2007–2008, ensimmäinen täysi kausi Pekka Virran valmennuksessa, päättyi runkosarjan 13. sijaan. Tuomas Kiiskinen oli joukkueen paras pistemies tehoipistein 12+26. Tehokas hyökkääjä Jani Tuppurainen lähti loppukaudesta Ruotsin Elitserienissä pelaavaan Färjestadiin. KalPa:n A-nuoret voittivat ensimmäisen Suomen-mestaruutensa. Ratkaiseva viides ottelu käytiin loppuunmyydyssä Niiralan montussa, ja katsojia oli 5004, mikä oli juniorisarjojen kaikkien aikojen katsojaennätys Suomessa. KalPa:n A-nuoret voittivat ratkaisuottelussa Ässät maalein 4–1. Joukkueen luottopelaajia olivat muun muassa Teemu Hartikainen, Mika Järvinen, Tommi Jokinen, Aatu Hämäläinen, Mikko Kukkonen, Joonas Riekkinen ja Iiro Pakarinen. Aiemmin KalPa oli yltänyt A-nuorissa SM-hopealle vuonna 1996, jolloin se hävisi finaalin Jokereille ja KalPa:n tärkein pelaaja oli Olli Jokinen. [5]. Sitä ennen A-nuoret voittivat vuonna 1959 pronssia ja KuPS:in A-nuoret voittivat Suomen mestaruuden vuonna 1955, jolloin joukkueen tärkeimmät pelaajat olivat Juhani Wahlsten ja Ossi Hyppönen.
Sami Kapanen palasi NHL:stä SM-liigaan ja KalPaan kaudeksi 2008–2009. Hänet valittiin joukkueen kapteeniksi ja hän toimi samalla seuran hallituksen puheenjohtajana. Samin pikkuveli Kimmo Kapanen oli lopettanut uransa ja siirtyi joukkueen maalivahtivalmentajaksi. Veljesten isä Hannu Kapanen toimi myös seurajohdossa. Pelaajahankintoja olivat muun muassa Kalle Sahlstedt ja paluumuuttaja, Kimmo Timosen pikkuveli Jussi. Edelliskaudella joukkueeseen tullut maailmanmestari Mika Strömberg solmi jatkosopimuksen. Jukka Pennasen tilalle toimitusjohtajaksi tullut, vuodesta 1986 lähtien seurajohdossa työskennellyt Kari Penttilä teki töitä ilman palkkaa. Hän oli ollut mukana selvittämässä KalPa:n kahden konkurssin jälkiä ja maksoi joitakin velkoja oman yrityksensä rahoilla. Kauden 2008–2009 runkosarjassa KalPa sijoittui kuudenneksi ja pääsi ensimmäistä kertaa neljääntoista vuoteen liigan pudotuspeleihin. Joukkue oli keski-iältään liigan nuorin. Kokeneempia uusia pelaajia oli kesken kauden seuraan tullut SM-liigan kaikkien aikojen jäähytilaston kärkinimiin kuuluva Toni Mäkiaho. Puolivälierissä KalPa pudotti jatkosta HPK:n:n. Välierissä tuleva Suomen mestari JYP oli parempi otteluvoitoin 4–1. Pronssiottelussa KalPa voitti vieraissa Espoo Bluesin maalein 2–1 saavuttaen historiansa toisen mitalin. Voittomaalin teki Mäkiaho. Kauden päätteeksi Teemu Hartikainen palkittiin vuoden tulokkaana. Sami Kapanen valittiin vuoden herrasmiespelaajaksi ja SM-liigan tähdistökentälliseen. Hän oli myös joukkueen tehokkain pelaaja kerättyään runkosarjassa 44 (20+24) tehopistettä.
2010-luku: Ensimmäinen runkosarjavoitto, jumbosija ja toinen hopeamitali
Kaudella 2009–2010 KalPa sijoittui runkosarjassa toiseksi ja keräsi ensi kertaa kauden aikana yli 100 pistettä (109). Voittoprosentti oli seurahistorian paras (67,2%). Seuran 80-vuotisen historian kunniaksi pelipaidan punainen kilpilogo vaihtui alkuperäiseen mustaan kilpilogoon. Puolustaja Adam Masuhr rikkoi puolustajien ylivoimamaalien SM-liigaennätyksen (15). Pudotuspeleissä KalPa voitti puolivälierissä Tapparan mutta hävisi välierissä HPK:lle voitoin 4–2 . Pronssipelissä KalPa hävisi JYPille maalein 4–0. KalPan kapteeni Sami Kapanen valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen, ja kauden päätteeksi hän lopetti pelaajauransa ja siirtyi toimitusjohtajan tehtäviin. Uudeksi kapteeniksi valittiin Tommi Miettinen. Uransa lopettivat myös Mika Strömberg ja Kalle Sahlstedt. Pelaajista Teemu Hartikainen lähti seuraavaksi kaudeksi NHL-seura Edmonton Oilersiin.

Kaudella 2010–2011 KalPa sijoittui SM-liigan runkosarjassa viidenneksi 98 pisteellä. Joukkueen paras pistemies Sakari Salminen sijoittui sarjan pistepörssissä kymmenenneksi 45 (12+33) pisteellä. Paras maalintekijä oli Kalle Kerman (17 maalia), jolta jäi loukkaantumisen vuoksi pelaamatta yli 20 ottelua. Toista kautta seurassa pelannut Ari Ahonen oli SM-liigan toiseksi eniten otteluita voittanut maalivahti. KalPa pelasi ennätyksellisen, edellisenä kautena alkaneen kymmenen peräkkäisen jatkoaikavoiton putken. Pudotuspeleissä KalPa hävisi Lukolle otteluvoitoin 4–3. Viidennessä ottelussa jäähyminuutteja jaettiin yhteensä 237 minuuttia, joka on SM-liigan pudotuspelien jäähyennätys.
Kesällä 2011 KalPa:n päävalmentajaksi tuli A-nuorten joukkuetta valmentanut Tuomas Tuokkola. Uusia pelaajahankintoja olivat muun muassa Ässien entinen kapteeni Matti Kuparinen, JyP:stä tullut oma kasvatti Jasse Ikonen, Hannu Toivosen pikkuveli Juha Toivonen sekä Jukka Hentunen. Myös toimitusjohtaja Sami Kapanen palasi KalPan pelaajistoon ja joukkueen kapteeniksi. Kimmo Kapanen vaihtoi urheilutoimenjohtajan paikkansa toimitusjohtajan tehtäviin. Ennen liigakauden alkua joukkue pelasi kansainvälisessä European Trophyssa. Kahdeksasta ottelusta se voitti kolme varsinaisella peliajalla, hävisi kaksi varsinaisella peliajalla ja hävisi kolme voittomaalikilpailussa. Näin se ei selviytynyt lopputurnaukseen. Joukkueen kotihallin yleisökapasiteettia pienennettiin 220:llä paloturvallisuussyiden vuoksi.
Kauden 2011–2012 toisessa ottelussa Tapparaa vastaan Tuomas Kiiskinen ohitti KalPan syöttötilastoissa Jouni Rinteen ja nousi ykköseksi. Myöhemmin samalla kaudella hän ohitti Rinteen kaikkien aikojen pistepörssissä. Sami Kapanen taasen ohitti Rinteen kaikkien aikojen maalintekijätilastossa. Kiiskinen, Matti Kuparinen ja Sakari Salminen muodostivat joukkueen tehokkaimman ketjun. Maaottelutauolla ykkösmaalivahti Ari Ahonen siirtyi KHL-liigassa pelaavaan Metallurg Magnitogorskiin, mistä KalPa sai korvausta noin 500000 euroa. Tilalle tuli NHL-joukkue New York Islandersin kokoonpanon ulkopuolelle jäänyt Mikko Koskinen. KalPa voitti SM-liigan runkosarjan ensimmäisen kerran historiansa aikana. Seuran uusi piste-ennätys oli 115 pistettä. Tuomas Kiiskinen ja Sakari Salminen keräsivät 47 tehopistettä. Puolivälierissä KalPa kohtasi Espoon Bluesin ja johti sarjaa jo otteluvoitoin 3–0, mutta Blues voitti seuraavat neljä ottelua ja nousi liigahistorian ensimmäisenä joukkueena 0–3-tappioasemasta 4–3-voittoon. KalPan pelaajista Tuomas Kiiskinen pelasi MM-kisoissa. Päävalmentaja Tuomas Tuokkola sai potkut, ja hänen tilalleen tuli apulaisvalmentajan paikalta Jari Laukkanen.
Kaudella 2012–2013 KalPan kotiareenan nimi muutettiin markkinointisyistä Trust Kapital Areenaksi. Vanha tuttu nimi "Niiralan Monttu" säilyi kuitenkin hallin toisena nimenä. Yleisökapasiteettia nostettiin 60 paikalla. KalPa hankki muualle lähteneiden Tommi Jokisen, Jaakko Rissasen, Iiro Pakarisen ja KHL-seura Donbass Donetskiin siirtyneen Tuomas Kiiskisen tilalle muun muassa Artturi Lehkosen, Janne Kolehmaisen, Pauli Levokarin, Antti Kerälän, Antti Halosen ja seuran oman kasvatin Jukka Voutilaisen. Matti Kuparinen jätti seuran kesken kauden ja siirtyi KHL-seura Avangard Omskiin. NHL:n työsulun ansiosta KalPa sai lokakuussa riveihinsä Nashville Predatorsista Craig Smithin, joka seuraennätystä sivuten teki 6–2-voitto-ottelussa Tapparaa vastaan neljä (2+2) tehopistettä. Smithin lähdettyä tilalle tuli New York Rangersissa pelannut Derek Stepan, joka jätti joukkueen joulukuussa. Tulokas Artturi Lehkonen joutui Jokereiden Jarkko Ruudun taklaamana kolmen viikon sairauslomalle ja tapauksesta tehtiin lastensuojeluilmoitus sekä herätettiin keskustelua pelin fyysisyyden rajoista. Kauden aikana Samin poika Kasperi Kapanen teki debyyttinsä SM-liigassa ja muodosti isänsä kanssa liigahistorian ensimmäisen isä-poika-ketjukaksikon.

KalPa sijoittui runkosarjassa viidenneksi 97 pisteellä. Joukkueen paras pistemies oli Sakari Salminen 55 (26+29) pisteellä. Puolivälierissä KalPa hävisi Porin Ässille voitoin 4–1. Sakari Salminen palkittiin suorituksistaan Kultainen kypärä -palkinnolla ja hänet valittiin Suomen MM-joukkueeseen. KalPan kausi oli taloudellisesti tappiollinen, mikä johti muun muassa kannattajatuotteita ja ottelulippuja myyneen Sport Cafe Pelimies -myymälän lopettamiseen. Kauden jälkeen Tommi Miettinen lopetti uransa ja siirtyi seuran apuvalmentajaksi. Sakari Salminen siirtyi kolmen KalPassa pelaamansa kauden jälkeen KHL-joukkue Torpedo Nižni Novgorodiin. Kesällä pidetyssä palkintojenjakotilaisuudessa Artturi Lehkonen valittiin vuoden tulokkaaksi ja Salminen valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Hänet myös valittiin kauden parhaaksi pelaajaksi Kultainen kypärä -palkinnolla. Kimmo Kapanen siirtyi toimitusjohtajan paikalta takaisin urheilutoimenjohtajaksi, ja toimitusjohtajaksi tuli Toni Saksman.
Runkosarjakaudella 2013–2014 KalPa oli sarjan viimeinen keräten 51 pistettä. Loukkaantumisten vuoksi joukkueessa pelasi paljon lainapelaajia. Artturi Lehkonen, Saku Kinnunen ja Kingston Frontenacs -joukkueessa pelannut KalPa-kasvatti Henri Ikonen kuuluivat alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen, josta Kasperi Kapanen jäi pois harjoituksissa tulleen loukkaantumisen vuoksi. KalPan yleisömäärä laski ja jäi monessa ottelussa alle 3000:n. Joukkueelle kirjattiin kaksi uutta SM-liigaennätystä: pelasi kauden aikana 14 ottelua, joissa se ei tehnyt maaliakaan ja maalientekokeskiarvo oli kaikkien aikojen matalin (1,68). Seura piti hallussa edellistä ennätystä, joka oli kaudelta 1998-99, jolloin se putosi SM-liigasta. Joukkueen tehottomuudesta kertoi myös se, että seuran paras pistemies oli Artturi Lehkonen 20 (7+13) pisteellä. Keväällä seura pyrki paikkaamaan taloudellisia tappioitaan myymällä useita pelaajiaan. Helmikuussa seura erotti päävalmentaja Jari Laukkasen, jonka tilalle tuli seuran A-junioreiden päävalmentaja Anssi Laine. Runkosarjan viimeisessä ottelussa Tapparaa vastaan koettiin historiallinen hetki, sillä se oli samalla Sami Kapasen uran viimeinen peli. Hän oli maininnut ennen kauden alkua, että kausi oli hänen pelaajauransa viimeinen. Junioripuolella koettiin onnistumista, sillä B-juniorit voittivat kautensa päätteeksi pronssimitalit voitettuaan Tampereen Ilveksen 4–3 jatkoajalla. Voittomaalin teki Kasperi Kapanen. Mitali oli ensimmäinen sitten vuoden 2008 A-junioreiden mestaruuden jälkeen. Tapparaan lainasopimuksella mennyt kapteeni Jukka Voutilainen voitti SM-hopeaa joukkueessa ja tuli takaisin KalPaan. Joukkue julkisti maaliskuussa uudeksi päävalmentajaksi tutun Pekka Virran ja hankki pelaajamarkkinoilta omat kasvatit Mikko Jokelan, Eero Kilpeläisen, Jaakko Rissasen ja Toni Hyvärisen. Muita kevään pelaajahankintoja olivat Ässistä Virran mukana tullut Sami Mutanen, pronssia Lukossa voittanut Janne Keränen ja Mestiksen tähtipelaaja Mikael Ruohomaa. Kun KalPan kasvatti Iiro Pakarinen siirtyi 2014 NHL-seura Edmonton Oilersiin, se sai korvauksena 52000 €. Pakarinen oli siirtoaikana Helsingin IFK:n riveissä, joka sai 240000 dollarin siirtosummasta 70%. Korvausjakauma johtuu siitä, sillä eurooppalaispelaajan kolmen viimeisimmän vuoden seurat saavat osuudet 40–30–30 -jakaumalla. Jokavuotisessa NHL-varaustilaisuudessa Kasperi Kapasesta tuli korkeimmin varattu KalPassa pelannut pelaaja, kun Pittsburgh Penguins varasi hänet ensimmäisellä kierroksella ja  22. vuorolla. Myös ensimmäisen kauden pelannut puolustaja Joonas Lyytinen sai NHL-varauksen, kun Nashville Predators varasi hänet.
Runkosarjakaudella 2014–2015 KalPa yllätti pelaamalla niin hyvin, että sijoittui ensimmäisen kymmenen pelatun pelin jälkeen sarjan toiseksi. Erityisesti takaisin tullut kasvatti Eero Kilpeläinen, toimintansa lopettaneesta KHL-seura Lev Prahasta tulleet uudet hankinnat Michal Birner ja Tomas Kubalik sekä Tapparasta takaisin tullut Jukka Voutilainen olivat vastasivat joukkueen menestyksestä. Samalla korostettiin sitä, kuinka takaisin tullut Pekka Virta sai joukkueen toimimaan saaden sen pelaamaan kiekollista peliä, jota nähtiin viimeksi hänen aikaisemman KalPa-pestin aikana. Tämä oli se yksi vaikuttava tekijä, josta joukkue tuli aikoinaan tunnetuksi. Joukkue sai lokakuussa toivotun vahvistuksen, kun seuran oma kasvatti, huippulupaus Kasperi Kapanen ei mahtunut NHL-seura Pittsburgh Penguinsin kokoonpanoon ja palasi loppukaudeksi pelaamaan kasvattajaseurassa: seura oli ehdottanut, että kausi KalPassa valmistaisi häntä paremmin NHL:n haasteisiin. Tomas Kubalikin sopimuksessa oli ehto, joka salli sopimuksen purkamisen Kapasen tullessa. Tätä seura ei käyttänyt, vaan piti miehen hänen osoitettuaan olevansa hyvä vahvistus. Vastuumaalivahdiksi hankittu Eero Kilpeläinen loukkaantui kesken kauden menettäen yli 20 ottelua. Seura hankki toiseksi maalivahdiksi, Samu Perhosen rinnalle, Andy Chiodon siirtorajan umpeutuessa. Hänestä tuli seurahistorian ensimmäinen ulkomaalainen maalivahti. Seuralegenda Sami Kapanen sai näkyvää tunnustusta marraskuussa, kun hänet aateloitiin 7. marraskuuta 2014 Jääkiekkoleijonaksi pelaaja-kategoriassa, yhdessä Ville Peltosen, Janne Niinimaan, Anne Haanpään ja Sari Marjamäen kanssa.
KalPa sijoittui runkosarjassa kuudenneksi ja kohtasi puolivälierissä Lukon. Lukko johti sarjaa 2–0, mutta KalPa tuli tasoihin. Kuitenkin kaksi viimeistä peliä KalPa hävisi ja Lukko eteni välieriin voitoin 4–2. Kesäkuussa tapahtui historiallinen hetki, kun KalPa-kasvatti Kimmo Timosen Chicago Blackhawks voitti Stanley Cup-mestaruuden ja näin ollen Timosesta tuli ensimmäinen KalPa-taustainen Stanley Cup-mestaruuden voittanut pelaaja. Kaudella 2015–2016 KalPa sijoittui runkosarjassa sijalle 8 ja kohtasi villi kortti-kierroksella Pelicansin. KalPa voitti ensimmäisen pelin Kuopiossa, mutta Pelicans voitti kaksi ottelua perään ja KalPan kausi päättyi villi kortti-kierrokseen. Kauden aikana seura kunnioitti omistaja Sami Kapasta jäädyttämällä hänen pelaajanumeronsa 24 Niiralan montun kattoon.

Kaudella 2016–2017 KalPa ei ollut monien urheilulehtien ja asiantuntijoiden suosikkina ja joukkoeen kausi uskottiin jo päättyvän runkosarjaan. KalPa yllätti monet ja oli runkosarjassa lopulta kolmas 112 pisteellä. Joukkueen paras pistemies oli Jaakko Rissanen tehoin 9+34. Janne Keränen oli 24 maalillaan sarjan parhaimpia maalintekijöitä. Seura teki uudelleen kunniaa omalle kasvatille, kun se jäädytti Kimmo Timosen pelinumeron 44.
KalPa sai vastaansa edellisen kauden villi kortti-kierroksen vastustajan Pelicansin. KalPa passitti Pelicansin lomalle voitoin 4–1 voitettuaan viimeisen ottelun Kuopiossa 6–0. KalPa eteni semifinaaleihin ensimmäisen kerran sitten kevään 2010. KalPa sai semifinaaleissa vastaansa JYPin. KalPa johti sarjaa 2–0, mutta JYP tasoitti voitot myöhemmin. KalPa otti heti kuskin paikan, ja sillä oli finaalipaikka katkolla kuudennessa pelissä. JYP voitti kuitenkin kuudennen ottelun 2–4, ja finaalipaikka ratkaistiin seitsemännessä pelissä Kuopiossa. KalPa voitti JYPin ratkaisevassa ottelussa 5–1 ja eteni finaaleihin ensimmäisen kerran sitten kevään 1991. KalPa sai finaaleissa vastaansa ennakkosuosikin ja edellisen kevään mestarin Tapparan. KalPa voitti kaksi ensimmäistä ottelua, mutta Tappara onnistui kääntämään sarjan edukseen ja voitti mestaruuden toista kertaa peräkkäin. KalPalle hopea oli seuran historian toinen, ja yhteensä mitaleja KalPa on saanut kolme. KalPan edellinen mitali oli keväältä 2009, jolloin KalPa voitti pronssia. Kausi 2016–2017 oli myös Pekka Virralle viimeinen kausi päävalmentajana, ja jatkaa päävalmentajauraansa Rauman Lukossa.
Kausi 2017–2018 saattoi näyttää jääkiekon seuraajille, että KalPa ei menesty tällä kaudella. KalPan omistaja Sami Kapanen siirtyi valmentamaan entistä joukkuetta pelaajauraltaan. Hyviä pelaajia lähti pois, kuten Jaakko Rissanen KHL:ään, viime kauden kapteeni Jussi Timonen
Saksan liigaan, Jesse Mankinen Pelicansiin, Jyri Junnila ja Joonas Lyytinen Kärppiin, Arttu Ilomäki ja Janne Keränen Lukkoon ja tähtimaalivahti Eero Kilpeläinen Ruotsin Örebrohon.
Kauden aloitusottelu Jukureita vastaan Mikkelissä kääntyi KalPan 3–0 voittoon. 12 ensimmäisestä ottelusta KalPa voitti kolme ottelua. Loukkaantumisetkin olivat osa alkukautta: Konsta Mäkinen loukkaantui jo CHL:ssä, mutta pääsi nopeasti jo pelaamaan. Pahimmat loukkaantumiset sattuivat Mikkelissä nollapelin pitänyt Niko Hoviselle sekä CHL-pistemies Kai Kantolalle. Hovisen loukkaantumisen vuoksi KalPa hankki Jokereista lainavahdin, vuoden 2012 JYPissä mestaruuden voittanut Riku Heleniuksen, joka siirtyi myöhemmin jatkamaan kauttaan hänen kasvattajaseura Ilveksessä. Champion Hockey League-kausi ei tuottanut pudotuspelipaikkaa tällä kaudella. Seuraan tullut maalivahti Niko Hovinen oli tervehtyessään huippuvireessä pelaten neljä nollapeliä kuudessa pelissä. Joukkue teki seurahistoriaa, kun se rikkoi ennätyksen voittoputkessa saaden yhdeksännen voittonsa 5. joulukuuta HPK:ta vastaan. Edellinen ennätys oli kahdeksan ottelua kausilta 1988–1989 ja 2015–2016. KalPa oli lopulta runkosarjassa kuudes. Neljännesfinaaleissa vastaan asettui Tappara, jolle KalPa taipui voitoin 4–2 ja kausi päättyi.
Kaudella 2018–2019 KalPa selvisi Spengler Cupin loppuotteluun Kanadaa vastaan.[6]
Tunnukset

Peliasu
KalPa pelaa kotipelinsä yleensä keltamustilla paidoilla, mustilla housuilla, tummanharmailla sukilla sekä mustalla kypärällä. Vierasottelut joukkue pelaa keltamustalla paidalla.   Joskus KalPa pelaa koti- ja vierasottelut mustakeltaisilla paidoilla. Kaudella 2012-2013 pelipaidoissa nähtiin pari muutosta: Kotijoukkuepaidassa hihamerkki on keltainen ja vieraspaidassa musta. Pelipaitaa koristava kuva on isompi kuin edellisessä paidassa.
Kannattajat
KalPan kannattajalauman entinen nimi oli Supporters Club, joka perustettiin vuonna 1985. Se tuli kuuluisaksi kannatushuudoista, jotka olivat rumpujen säestämiä. Vuoden 1999 konkurssin jälkeen sen toiminta loppui. Vuodesta 2005 lähtien seuran kannattajoukko on kantanut nimeä ”Musta Verkosto”, joka edeltäjänsä tavoin kannustaa joukkuetta rumpujen säestämänä.
Vuonna 2010 KalPan hävittyä JYP:ille pronssiottelussa 0–4 antoi Musta Verkosto suuren kunnianosoituksen JYPin maalivahdille Sinuhe Wallinheimolle, jolle tämä ottelu oli viimeinen. Musta Verkosto on kaudesta 2008–2009 järjestänyt ”Suuri Savolainen Kokoontuminen” -tapahtuman, johon on yleensä osallistunut satoja KalPan kannattajia. Kaudella 2008–2009 ensimmäinen SSK järjestettiin Tampereella. Seuraavalla kaudella kokoontuminen järjestettiin Espoossa ottelussa Bluesia vastaan.
Kaudella 2010–2011 ”Suuri Savolainen Kokoontuminen” järjestettiin Helsingissä IFK vastaan. Kaudella 2011–2012 kokoontuminen järjestettiin Lahdessa Pelicansia vastaan. Paikalla oli tuolloin 400 KalPan kannattajaa. Kauden 2012–13 kokoontuminen oli helmikuussa 2013, jolloin KalPa pelasi Jokereita vastaan. Paikalla tässä ottelussa oli noin 1000 KalPan kannattajaa. Kaudella 2013–2014 tapahtuma oli joulukuussa 2013, jolloin KalPa pelasi TPS:ää vastaan. Kauden 2014–2015 kokoontuminen oli Espoossa maaliskuussa, jolloin vastaan asettui Espoo Blues. Paikan päällä oli noin 300 fania.
Kaudella 2015–2016 Suuri Savolainen Kokoontuminen oli tammikuussa 2016 Helsingissä, jolloin vastaan asettui HIFK.
Muualla Suomessa asuvien KalPan kannattajien kerhon nimi on ”Susiklubiyhdistys”, jonka perustivat vuonna 1997 Etelä-Suomessa asuvat KalPan kannattajat.
Kaudella 2014–2015 17.tammikuuta 2015 KalPa – Ilves -ottelussa debytoi uusi kannattajaryhmä Veljmiehet.
Kaudella 2017-2018 Suuri Savolainen Kokoontuminen järjestettiin lokakuussa 2017 Turussa, jossa vastaan tuli TPS. TPS voitti ottelun 3-2.
Logot

KalPan alkuperäinen ja nykyinen logo (vuosina 1947–1979) ja (2009–)
KalPan vanha logo (1979–1996)
KalPan vanha susilogo (1996–1999)
KalPan aiempi logo (1999–2009)

Pelaajat
Nykyinen joukkue

Valmentajat
Päävalmentaja  Sami Kapanen
Apuvalmentaja  Marko Tuomainen
Videovalmentaja, joukkueenjohtaja  Atte Kinnunen
Maalivahtivalmentaja  Jarkko Rissanen
Kapteenit SM-liigassa

1986–1987 Tuomo Jormakka
1987–1988 Petteri Lehto
1988–1989 Jari Härkälä
1989–1990 Jari Härkälä
1990–1991 Jari Härkälä / Erik Hämäläinen
1991–1992 Erik Hämäläinen
1992–1993 Antti Tuomenoksa
1993–1994 Arto Sirviö
1994–1995 Arto Sirviö
1995–1996 Pekka Tirkkonen
1996–1997  Mika Laaksonen / Marko Ojanen
1997–1998 Jermu Pisto
1998–1999 Pekka Tirkkonen

2005–2006 Samuli Suhonen
2006–2007 Martin Sonnenberg
2007–2008 Jarkko Kauvosaari
2008–2009 Sami Kapanen
2009–2010 Sami Kapanen
2010–2011 Tommi Miettinen
2011–2012 Sami Kapanen / Tommi Miettinen
2012–2013 Sami Kapanen / Tommi Miettinen
2013–2014 Jukka Voutilainen / Adam Masuhr / Jussi Timonen
2014–2015 Mikko Jokela / Jukka Voutilainen
2015–2016 Mikko Jokela
2016–2017 Jussi Timonen
2017-2018 Tommi Jokinen

Seuraennätyksiä
Ura
Eniten kausia: Jari Börje Järvinen[7] 12
Eniten otteluita: Jussi Timonen, 403
Eniten maaleja: Sami Kapanen, 105
Eniten syöttöjä: Tuomas Kiiskinen, 156
Eniten pisteitä: Sami Kapanen, 250
Eniten jäähyminuutteja: Janne Jalasvaara, 317
Eniten voittoja: Pasi Kuivalainen, 75
Eniten nollapelejä: Ari Ahonen ja Eero Kilpeläinen, 13
Eniten pudotuspelejä: Jussi Timonen, 53
Eniten pisteitä pudotuspeleissä: Sami Kapanen, 27
Eniten voittoja runkosarjassa valmentajalla: Pekka Virta, 167
Runkosarja
Eniten maaleja: Darius Rusnak, 29 (1989–1990)
puolustajalta: Juha Tuohimaa, 17 (1989-1990)
Eniten syöttöjä: Jouni Rinne, 42 (1988–1989)
syöttöjä puolustajalta: Juha Tuohimaa, 28 (1989-1990)
Eniten pisteitä: Darius Rusnak, 60 (1990–1991)
pisteitä puolustajalta: Juha Tuohimaa, 45 (1989-90)
Eniten maaleja tulokkaalta: Teemu Hartikainen, 17 (2008–2009)
syöttöjä tulokkaalta: Santeri Lukka, 17 (2015-16)
pisteitä tulokkaalta: Artturi Lehkonen, 30 (2012–13)
Eniten jäähyminuutteja: Kyle Rossiter, 187 (2005–2006)
Paras +/-: Tuomas Kiiskinen, +25 (2011-2012)
Eniten voittoja: Ari Ahonen, 23 (2010-11)
Eniten nollapelejä: Mikko Koskinen, 7 (2012–13)
Paras torjuntaprosentti: Ari Ahonen, 94,1% (2011-2012, 18 peliä)
Paras maalienpäästökeskiarvo: Ari Ahonen, 1.48 (2011-2012, 18 peliä)
Eniten pisteitä pudotuspeleissä: Sami Kapanen, 13 (2009–2010)
Joukkuetilastot
Paras kausi runkosarjassa: 2011–2012; 115 p
Eniten voittoja varsinaisella peliajalla: 37 (2011-2012)
Eniten tappioita varsinaisella peliajalla: 41 (2005-2006)
Eniten voittoja putkeen: 9 (2017-2018)
Eniten tehtyjä maaleja: 205 (1989–1990)
Eniten päästettyjä maaleja: 237 (2005–2006)
Eniten jäähyminuutteja: 1134 (2005–2006)
Parhaat pudotuspelit: SM-hopea vuonna 1991 ja 2017
Tilastot SM-sarjan / SM-liigan runkosarjassa ja pudotuspeleissä

Runkosarjassa (tilanne 13.12.2017)
Huom! Kauden 2003-04 jälkeen SM-liigassa tilastoihin ei enää laskettu tasapelejä
30 kautta
1400 ottelua
491 voittoa
75 tasapeliä
681 häviötä
77 voittoa jatkoajalla ja voittolaukauskilpailuissa
76 häviötä jatkoajalla ja voittolaukauskilpailuissa
tehtyjen ja päästettyjen maalien erotus: 3909 - 4767
Pudotuspeleissä
Yhdeksän kertaa pudotuspeleissä
28 voittoa ja 44 häviötä
tehtyjen ja päästettyjen maalien erotus: 140 - 209
2 hopeaa (1991, 2017) ja 1 pronssi (2009)
Maineikkaita pelaajia
Jäädytetyt pelinumerot
1 Pasi Kuivalainen
27 Jouni Rinne
24 Sami Kapanen
44 Kimmo Timonen

Nämä numerot eivät ole käytössä: 19  (Tuomas Kiiskinen) ja 70 (Teemu Hartikainen)
KalPan jääkiekkoleijonia
Jollain tavalla KalPan toiminnassa mukana olleet Jääkiekkoleijona-kunniamaininnan saaneet henkilöt. Suluissa jääkiekkoleijonanumero, aatelointivuosi ja kategoria.
Juhani Wahlsten (#43, 1986, pelaaja).
Pelasi SM-sarjaa vuosina 1957-59. 26 ottelua, 26+14=40, 6 jäähyminuuttia.
Matti Keinonen (#50, 1987, pelaaja).
Päävalmentajana 1. divisioonakaudella 1982-83
Raimo Sepponen (#54, 1987, erotuomari).
Pelasi SM-sarjaa vuosina 1957-59. 23 ottelua.
Veli-Pekka Ketola (#72, 1990, pelaaja)
Pelasi 1. divisioonakaudella 1982-83. 6 ottelua, 4+8=12, 6 jäähyminuuttia
Mikko Leinonen (#101, 1995, pelaaja)
Pelasi SM-liigakaudella 1986-87. 8 ottelua, 4+0=4, 30 jäähyminuuttia
Reijo Ruotsalainen (#122, 2000, pelaaja)
Pelasi SM-liigakaudella 1995-96. 16 ottelua, 3+5=8, 4 jäähyminuuttia
Hannu Kapanen (#159, 2005, pelaaja)
Toimi seurassa juniorivalmennuspäällikkönä, apuvalmentaja ja päävalmentajana SM-liigavuosina 1988-94, 1999 SM-liigan karsinnoissa ja kaudella 2006-07. Vuodesta 2003 lähtien toiminut muun muassa Mestiksessä apuvalmentajana, hallituksen jäsenenä ja Hannes-Klubi -nimisen VIP-aition isäntänä.
Jouni Rinne (# 166, 2005, pelaaja)
Pelasi seurassa vuosina 1984-90 ja yhden SM-liigaottelun kaudella 1998-99 sekä 1. divisioonaa että SM-liigaa. Toimi SM-liigakaudella 1998-99 seuran päävalmentajana 14. joulukuuta lähtien.
1. divisioona: 82 ottelua, 73+105=178, 49 jäähyminuuttia. SM-liiga: 163 ottelua, 84+122=206, 56 jäähyminuuttia.
Pekka Järvelä (#175, 2006, pelaaja)
Pelasi seurassa SM-liigakaudella 1993-94. 40 ottelua, 11+12=23, 32 jäähyminuuttia.
Riikka Välilä (#190, 2007, pelaaja)
Pelasi naisten SM-sarjajoukkueessa vuosina 1994-96.
Erik Hämäläinen (#193, 2009, pelaaja)
Pelasi seurassa vuosina 1988-92. 175 ottelua, 42+59=101, 102 jäähyminuuttia.
Mika Strömberg (#209, 2011, pelaaja)
Pelasi seurassa vuosina 2007-10. 129 ottelua, 13+49=62, 179 jäähyminuuttia
Sami Kapanen (#224, 2014, pelaaja)
Pelasi seurassa Liigaa vuosina 1990-94, 2008-10 ja 2011-14 sekä Mestistä 2004-05. Seuran pääomistaja vuodesta 2002 lähtien, kaudella 2010-11 toimitusjohtajana ja juniorijoukkueiden henkilökohtaisena valmentajana.
Liiga: 353 ottelua, 105+145=250, 187 jäähyminuuttia. Mestis: 10 ottelua, 6+3=9, 4 jäähyminuuttia.
Palkittuja KalPan pelaajia
SM-liigan kakkostähdistökentällinen:
Juha Tuohimaa (1990) ja Peter Slanina (1991)
Sisu-pelaaja:
Juha Jokiharju (1992)
Jääkiekon SM-liigan kuukauden pelaaja:
Sami Kapanen (tammikuu 1994 ja lokakuu 2008), Tuomas Kiiskinen (syyskuu 2009) ja Matti Kuparinen (lokakuu 2011)
SM-liigan tähdistökentällinen:
Sami Kapanen (1994, 2009 ja 2010), Sakari Salminen (2013), Eero Kilpeläinen (2017), Jaakko Rissanen (2017)
Jarmo Wasama -palkinto:
Teemu Hartikainen (2009) ja Artturi Lehkonen (2013)
Raimo Kilpiö -palkinto:
Sami Kapanen (2009)
Kultainen kypärä
Sakari Salminen (2013)
Urpo Ylönen-palkinto
Eero Kilpeläinen (2017)
Kalevi Numminen-palkinto
Pekka Virta (2017)
NHL:ään varattuja pelaajia

KalPaa edustaneita pelaajia arvoturnauksissa
A-maajoukkue
Juhani Wahlsten: MM-kisat 1959
Jarmo Kekäläinen: Canada Cup 1991
Pekka Tirkkonen: Canada Cup 1991
Erik Hämäläinen: MM-kisat 1992
Sami Kapanen: Olympialaiset 1994, MM-kisat 1994, MM-kisat 1995, MM-kisat 1998, MM-kisat 2001, 2009, 2010 ja Jääkiekon maailmancup 2004
Pasi Kuivalainen: Olympialaiset 1994 ja MM-kisat 1994
Adam Hall: MM-kisat 2005
Kimmo Timonen: MM-kisat 2005 ja Jääkiekon maailmancup 2004
Tuomas Kiiskinen: MM-kisat 2012
Sakari Salminen: MM-kisat 2013
Nuorten maajoukkue
Mikko Laaksonen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1987
Timo Kulonen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1987
Ari Hilli: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1988
Tero Arkiomaa: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1988
Vesa Savolainen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1988
Janne Kekäläinen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1990
Pasi Kuivalainen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1991 ja 1992
Sami Kapanen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1992 ja 1993
Kimmo Timonen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1993 ja 1994
Tommi Miettinen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1994 ja 1995
Jussi Tarvainen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1994, 1995 ja 1996
Mikko Jokela: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 1999
Juha Alastalo: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 1999
Juho Kuronen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2000
Tuomas Nissinen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2001
Jussi Timonen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2001
Eero Kilpeläinen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2003
Olli-Pekka Komulainen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2003
Mikko Kukkonen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2006
Jani Savolainen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2006
Juuso Puustinen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2006
Jarkko Malinen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2008
Teemu Hartikainen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2009 ja 2010 sekä Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2008
Ville Hyvärinen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2009
Petteri Similä: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2010
Jasse Ikonen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2010 sekä Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2008
Iiro Pakarinen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2010 ja 2011 sekä Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2009
Rasmus Rissanen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2011 sekä Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2008
Toni Kallela: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2011
Simo-Pekka Riikola: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2012 sekä Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2010
Henri Ikonen: Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2012
Kasperi Kapanen: Nuorten olympialaiset 2012, Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2013 ja Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2016
Miikka Pitkänen: Nuorten olympialaiset 2012
Juuso Riikola: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2013
Saku Kinnunen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2014 ja Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2013
Artturi Lehkonen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2013 ja 2014 ja Alle 18-vuotiaiden MM-kisat 2013
Niko Mikkola: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2016
Joni Ikonen: Alle 20-vuotiaiden MM-kisat 2018
Valmentajat SM-liigassa
1986–1987 Esko Nokelainen
1987–1988 Esko Nokelainen, Juha Junno 30. tammikuuta alkaen
1988–1993 Juha Junno
1993–1994 Hannu Kapanen
1994–1995 Anatoli Bogdanov
1995–1996 Anatoli Bogdanov, Pekka Hämäläinen 23. tammikuuta alkaen
1996–1997 Pekka Hämäläinen, Markku Keinänen 16. marraskuuta alkaen, Jari Härkälä 22. marraskuuta alkaen
1997–1998 Jari Härkälä, Markku Keinänen 23. lokakuuta alkaen, Risto Kerminen 30. lokakuuta alkaen
1998–1999 Jan Neliba, Jouni Rinne 14. joulukuuta alkaen
2005–2006 Mika Pieniniemi
2006–2007 Mika Pieniniemi, Pekka Virta 29. syyskuuta alkaen
2007–2011 Pekka Virta
2011–2012 Tuomas Tuokkola
2012–2013 Jari Laukkanen
2013-2014 Jari Laukkanen, 27.2 alkaen Anssi Laine
2014-2017 Pekka Virta
2017- Sami Kapanen
Lähteet
Jouni Huttunen, Mikael Juntunen: Kilpisydämellä - 80 vuotta täyttä tunnetta: KalPan 80-vuotishistoriakirja (2009) ISBN 9789529257638
Ari Mennander, Pasi Mennander: Liigatähdet - Jääkiekon SM-liiga 30 vuotta 1975–2005 (2004)ISBN 951-20-6684-X

 (KalPa:n tilastot SM-sarjassa ja -liigassa)

 (linkin kautta voi katsoa sarjataulukon tilastoja kaudesta 1975-76 lähtien)
Viitteet

Aiheesta muualla
Seuran sivusto:
Seuran juniorijaoston sivusto:
Kannattajasivusto:
Vierasotteluiden radioselostus:

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Jääkiekkokaukalo on erityisesti jääkiekkoa varten suunniteltu urheilusuorituspaikka.
Jääkiekkokaukalon pituus ja leveys ovat Pohjois-Amerikassa noin 61×26 metriä ja Euroopassa 61×30 metriä. Kulmistaan kaukalo on pyöristetty. Kaukalon sisäpuolisen alueen alustana on jää. Kaukalon puiset reunat ovat vähän yli metrin korkuiset. Lisäksi erityisesti jääkiekkoa pelattaessa reunojen yläpuolella on turvallisuussyistä panssariverkosta, lasista tai pleksistä valmistetut läpinäkyvät seinät.
Jään pintaan on tehty erilaisia merkintojä sen mukaisesti, minkä urheilulajin harjoittamiseen sitä käytetään.
Jääkiekkokaukalossa voidaan pelata myös esimerkiksi ringetteä ja kaukalopalloa.
Mitat

Vuonna 2014 voimaan tullut Kansainvälisen Jääkiekkoliiton sääntökirjaa[1] määrää jääkiekkokaukalolle seuraavat mitat:
Pituus 56–61metriä
Leveys 26–30metriä
Kansainvälisen Jääkiekkoliiton järjestämissä otteluissa vastaavat rajat ovat: 60–61metriä ja 29–30metriä.
Laidan korkeus 1,02–1,22metriä jään pinnasta mitattuna
Kentän päädyssä suojalasin (pleksin) korkeus on 160–200cm, muualla kentän sivuilla vähintään 100cm (paitsi pelaaja-aitioiden kohdalla)
Siniviivojen ja punaviivan leveys on 30cm, maaliviivan 5cm
Laidan alaosassa on oltava keltainen 15–25cm:n korkuinen potkulevy
Keskiympyrän ja aloitusympyröiden säde on 4,5metriä
Maalialue on puoliympyrä, jonka säde on 1,8metriä
Kansainvälisen Jääkiekkoliiton järjestämissä otteluissa
Maaliviivan ja päädyn välinen alue on 4 metriä pitkä
Maaliviivan ja siniviivan välinen alue on 18,8 metriä pitkä
Keskialue (siniviivojen väli) on 17,3 metriä pitkä
NHL-otteluissa
Kenttä on 61 metriä pitkä ja 25,9 metriä leveä
Hyökkäysalue on 19,5 metriä pitkä
B-pisteet ovat 6,1 metriä maaliviivasta
A-pisteet ovat 1,5 metriä paitsioviivasta
Keskialue on 15,2 metriä pitkä
Maaliviiva on 3,4 metriä päätylaidasta
Keski- ja b-pisteen ympyrän halkaisija on 4,6 metriä
Paitsioviivat ja keskiviiva ovat 30,5 cm paksuja
Muut viivat ovat 5 cm paksuja
Keskialoituspiste on 30,5 senttimetriä halkaisijaltaan, ja muut pisteet 61 senttimetriä
Tuomarin alueen säde on 3 metriä
Lähteet

Luokka:Jääkiekko
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Minkä kokoisia Suomalaiset jääkiekko kentät on?


Mosambikin maantiedettä määrittelee sen sijainti Afrikan itärannikolla Intian valtamereen kuuluvan Mosambikin kanaalin rannalla. Mosambikia halkovat useat joet, joista merkittävin on Sambesi. Valtio on pinnanmuodoiltaan melko tasainen, vuoristoisia maita on vain lännessä ja pohjoisessa. Pinta-alaltaan Mosambik on 799380 neliökilometriä.
Mosambikin rajanaapureita ovat Tansania, Malawi, Sambia, Zimbabwe, Etelä-Afrikka ja Swazimaa.
Fyysinen maantiede
Mosambikin fyysisen maantieteen voi jakaa karkeasti kahteen alueeseen, jotka erottaa toisistaan Sambesi-joki. Sambesin eteläpuolella Mosambik on pääasiassa alankoa, mutta lännessä kohoaa Serra da Gorongosa -vuoristo, jossa on myös maan korkein vuori Monte Binga (2436metriä).[1] Muita korkeita vuoria ovat mm. Monte Namúli (2419metriä) ja Serra Zuira (2227metriä), jotka ovat monien muiden massiivien tapaan Malawista jatkuvaa ylänköaluetta.[2] Aivan maan eteläosassa on Maputonlahti, jonka rannalla myös maan pääkaupunki Maputo sijaitsee. Lahti on Afrikan itärannikon paras luonnonsatama.[1]
Sambesin pohjoispuolella on ylänköalue. Rannikolla on hiekkarantoja, joita rikkovat kalliot ja niemekkeet. Vähän matkan päästä rannikosta on monia saaria, joista osa on korallisaaria. Kapean rannikkokaistaleen jälkeen pohjoisosassa Mosambikia kohoaa laaja ylänköalue.[1]
Intian valtamereen laskee yli 50 jokea. Mosambikin keskiosaa hallitsee Sambesi, joka on Afrikan neljänneksi pisin joki.[3] Sambesista Mosambikin puolella on noin 820 kilometriä ja siitä purjehduskelpoista on noin 460 kilometriä.[2] Lähellä rannikkoa se virtaa kolme kilometriä leveänä. Sambesin pohjoispuolella merkittävimmät joet ovat Ruvuma ja Lugenda. Mosambikin eteläosassa sijaitsevat muun muassa Pungwe, Save, Komati ja Limpopo, joka on Afrikan kymmenenneksi pisin joki. Monet joista sopivat hyvin pienten veneiden käyttöön, mutta suuremmat laivat voivat vain purjehtia Sambesilla. Monien jokien vesimäärä vaihtelee selvästi sadekauden ja kuivan kauden aikana.[3]
Mosambikin alueella on kaksi suurta järveä. Njassajärvi on Afrikan kolmanneksi suurin järvi, josta noin kolmasosa on Mosambikissa ja loput Malawissa ja Tansaniassa. Järvi sijaitsee Ison hautavajoaman eteläosassa. Njassajärvi on erityisen kuuluisa kalalajeistaan. Järvessä on enemmän kotoperäisiä kalalajeja kuin missään muussa järvessä. Toinen suuri järvi Mosambikissa on Cabora Bassa, joka muodostui Sambesiin vuosina 1969–1974 tehdyn padon seurauksena. Se on pinta-alaltaan noin 2590 neliökilometriä[4]
Kulttuurimaantiede
Mosambik on jaettu 10 maakuntaan ja pääkaupunkiin Maputoon, jolla on samat oikeudet kuin maakunnilla. Noin 40 prosenttia väestöstä asuu pohjoisen Zambezian ja Nampulan maakunnissa, joissa on valtion parhaat laidunmaat. Vastaavasti etelässä sijaitsevat Maputon ja Gazan maakuntien sisäosat ovat harvaan asuttuja.[5]
Vain 35 prosenttia Mosambikin väestöstä asuu kaupungeissa. Maassa on silti monia kaupunkeja. Pääkaupungissa Maputossa on noin miljoona asukasta, ja muita merkittäviä kaupunkeja ovat mm. Beira, Nampula, Chimoio ja Quelimane.[6]
Ilmasto
Mosambikissa on trooppinen tai subtrooppinen meri-ilmasto. Mosambikin ilmasto ei kuitenkaan ole kostea, sillä vallitsevian tuulien takia kosteus yleensä kiertää valtion. Sademäärä vaihtelee huomattavasti alueittain. Pääkaupungissa Maputossa sataa vuodessa vain keskimäärin 760 millimetriä vuodessa, kun luoteiset ylänköalueet saavat kosteutta jopa 2000 millimetriä vuodessa. Mosambikin eteläosassa kärsitään usein satoa heikentävää ja karjaa tappavaa kuivuutta. Joet kuitenkin tulvivat usein alueella, kuten esimerkiksi vuonna 2000.[7]
Ilmastollisesti Mosambik voidaan jakaa kolmeen alueeseen. Rannikkovyöhykeellä ja pohjoisen maakunnissa on kostea trooppinen ilmasto, etelän provinssien sisämaassa on kuiva trooppinen ilmasto ja lännen sekä lounaan vuoristoalueilla ilmasto on huomattavasti lauhkeampi.[8]
Alueellisen vaihtelun lisäksi Mosambikin ilmastoon vaikuttaa kaksi vuodenaikaa. Sadekausi on marraskuusta maaliskuulle, kun pidempi kuivakausi kestää huhtikuulta lokakuulle. Sadekautena maan eteläosan lämpötila vaihtelee tammikuussa 26–30 celsiusasteeseen ja pohjoisen ylänköalueilla 22–25 lcelsiusasteeseen. Kuivan kauden aikana heinäkuussa etelän lämpötila on noin 20 celsiusastetta ja pohjoisessa lämpötila on 11–15 celsiusastetta.[7]

Luonto
Kasvillisuus
Kasvillisuudeltaan Mosambik on enimmäkseen savannia, jolla kasvaa Brachystegia-suvun puita. Tätä niin sanottua Brachystegia-savannia on noin 70 prosenttia valtion pinta-alasta. Brahycstegia-suvun puita kasvaa muuallakin eteläisessä Afrikassa, mutta Mosambikissa puita on tiheämmässä ja ne kasvavat korkeammiksi.[9] Mosambikin kuivimmissa osissa, Teten maakunnan eteläosissa ja Gazan maakunnan sisäosissa, merkittävin puu on mopanepuu. Akasioita puolestaan kasvaa etenkin maan eteläosissa ja pohjoisen jokien varsilla.[10]
Mosambikin rannikolla on tiheitä pensastoja ja palmuja. Erityisesti Sambesin laajan suistoalueen ja maan jokien tulvatasangoilla on ruohoalueita ja Borassus-suvun palmuja. Varsinaisia metsiä Mosambikissa on vain vähän. Näitä ovat kuitenkin sademetsät Gorongosan kansallispuistossa ja Zambezian maakunnan läntisillä ylänköalueilla sekä alankomaiden kuivametsät Cabo Delgadossa.[9]
Yhteensä Mosambikista on arvioitu löytyvän noin 5600 kasvilajia, mutta todellinen luku lienee suurempi. Kotoperäisiä lajeja on noin 250, joista ainakin 50 kasvaa Chimanimanin vuoristoalueella.[11]
Eläimistö
Mosambikin eläimistö on monimuotoinen, ja sen metsistä löytyy edelleen aiemmin tuntemattomia eläinlajeja.[12] Eri lintulajeja on havaittu yli 750.[13] Nisäkäslajeja on laskettu 195, matelijoita 228 ja sammakkoeläimiä 59 lajia.[14]
Mosambikin savanneilta löytyy samoja nisäkkäitä kuin muualtakin eteläisestä Afrikasta: afrikannorsuja, leijonia, leopardeja, kafferipuhveleita, virtahepoja, gnuita ja seeproja. Mosambikin merialueilla asuu pyöriäisdelfiinejä, ryhädelfiinejä, raitadelfiinejä, uhanalaisia dugongeja sekä useita valaslajeja, jotka käyttävät Mosambikin rannikkoa talvilisääntymisalueena. Lisäksi merivesiltä löytyy monia kilpikonnalajeja, kuten valekarettikilpikonnia, merinahkakilpikonnia, karettikilpikonnia ja etelänbastardikilpikonnia.[11]
Mosambikin kotoperäisiä tai lähes kotoperäisiä lintulajeja ovat bulbulirastas, harmaa-apali, kuurintatasku, oliiviselkäkutoja ja sammalkuhankeittäjä.[15]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Belda, Pascal| title = Mozambique| publisher = MTH Multimedia S.L.| year = 2004| version = Pélissier, René: Physical and Social Geography| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]| accessdate = 29.11.2009}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Briggs, Philip| title = Mozambique, 4th: The Bradt Travel Guide| publisher = Bradt Travel Guides| year = 2007| id = ISBN 9781841621777| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]| accessdate = 3.12.2009}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Europa Publications (toim.)| title = Africa South of the Sahara 2004| publisher = Routledge| year = 2004| version = Pélissier, René: Physical and Social Geography| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]| accessdate = 29.11. 2009}}
Citation error, replace with{{cite book| author = King, David C.| title = Mozambique| publisher = Marshall Cavendish| year = 2007| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]| accessdate = 29.11. 2009}}
Viitteet

Aiheesta muualla

Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: Unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: Unrecognized language (link)
Luokka:43 Afrikka
*


Tekoelämä eli keinoelämä () on elollisen kaltainen keinotekoinen järjestelmä. Tekoelämään liittyvät järjestelmät ovat monesti elämää tai joitain sen piirteitä jäljitteleviä tietokoneohjelmia tai robotteja. Tekoelämää tutkivan tieteen- ja tekniikan alan tarkoituksena on lisätä ymmärrystä elämästä, ja toisaalta hyödyntää elämän periaatteita tekniikassa.[1] Tekoelämän tutkimus on vielä vakiintumatonta ja hyvin poikkitieteellistä. Se käsittää niin biologisten järjestelmien simuloinnit kuin tietokoneviruksetkin.
Luokat
Keinoelämä jaetaan muodostavan materiaalin perusteella tavallisesti kolmeen luokkaan:[2]
tietokoneen muistissa olevat järjestelmät
robottijärjestelmät
biokemialliset järjestelmät
Suurin osa keinoelämän tutkimuksesta on tietokonepohjaista.
Elämän ja evoluution tutkimus
Keinoelämä mahdollistaa elämän ja sen evoluution tutkimisen kontrolloidussa ympäristössä. Evoluution nopeus on myös riippuvainen ainoastaan tietokoneen suorituskyvystä ja simuloidun elämän monimutkaisuudesta, joten tietokoneiden suorituskyvyn jatkuvasti kasvaessa tutkimus helpottuu.
Hyödyntäminen tekniikassa
Keinoelämän evoluution avulla voidaan yksinkertaisesta alkujärjestelmästä päästä emergenssin kautta monimutkaiseen, erilaisia tehtäviä suorittavaan järjestelmään evolutiivisia algoritmeja käyttäen. Evoluutiota voidaan ohjata palkitsemalla oikein tehtävän suorittaneet eliöt.
Keinoelämään liittyviä tietokoneohjelmia
Vuosikymmenten kuluessa on kehitetty kirjava joukko ohjelmia, jotka jollain tavoin, tarkasti tai epätarkasti, vaihtelevalla menestyksellä, koettavat jäljitellä luonnossa olevaa elämää tai joitain siihen liittyviä lainalaisuuksia.
Näitä ovat muun muassa
Soluautomaatit
Geneettiset algoritmit
Tierra Thomas S. Ray
L-järjestelmät, kasvien mallinnus matemaattisesti, hollantilaisen Astrid Lindenmayerin järjestelmät, joissa käytetään Chomskyn kielioppeja[3]
Karl Simsin olennot 1994
Komosinskin ja Ulatowskin Framsticks vuonna 1999
GOLEM, Lipson ja Pollack, 2000)
Geneesys
Avida
breve, simulaatiojärjestelmä moniin tarkoituksiin
Darwinbots
Evolve 4.0
Framsticks
Nanopond
Micropond
Polyworld
Varhaisimpia keinoelämän olioita oli laatikoista koostuvat Karl Simsin kehittämät oliot, jotka kehittyivät ja kilpailivat tietokoneen sisällä. Evoluutio synnytti käärmemäisen uimarin ilman ennakkotietoa siitä, miten kannattaisi liikkua[2].
Peliteoria ja evolutiivinen kehitys
Göteborgin yliopistossa ovat Kristian Lindgren ja Mats Nordahl tutkineet peliteorian mukaisten eloonjäämisstrategioiden kehitystä yksinkertaisella matemaattisella mallilla. Mallissa parhaiten menestyneet tuottavat muita enemmän jälkeläisiä. Näin malli on eräänlainen "lisääntymispeli". Erikoista tässä pelissä on moniin muihin aiempiin "evoluutiopeleihin" verrattuna se, että toisten yksilöiden teot vaikuttavat toisiin yksilöihin niin kuin "vangin dilemmassa". Oliolla on kaksi perusstrategiaa, yhteistyö ja luovuttaminen. Peli ei jäljittele kovin hyvin oikeata biologista systeemiä. Pelissä eliöillä on muisti, kyky tehdä virheitä ja niin edelleen. Mutaatiot muuttavat eliöiden strategioita. Näiden mutkikkaiden strategiapelien mukaan esiintyy vakaita tiloja, jossa tietyt strategiat hallitsevat pitkään, ja epävakaita jaksoja, jolloin syntyy ja kuolee nopeasti uusia strategioita[4].
Geneettiset verkot
Stuart A. Kauffman on tutkinut geenien vuorovaikutuksia. Geeni voi olla joko aktiivinen tai ei. Geenit voivat Kauffmannin malleissa vaikuttaa toisiinsa Boolen algebran mukaisesti. Näin syntyy vakaita geenien toimintoja, ja eräänlaisia värähtelijöitä, jotka tuottavat vuorotellen yhtä ominaisuutta, vuorotellen toista[5]
Keinoelämän systeemin ominaisuuksia
Keinoelämä on keinotekoinen, monesti tietokoneen sisään luotu ohjelmallinen järjestelmä, johoin liittyy seuraavia ominaisuuksia[2].
itsesäätely
kasvu, erilaistuminen
aineenvaihdunta
reagoi ympäristöön, aistit
itsensä jäljentäminen
muuntuminen: geenit, ulkoasu
evoluutio
Joitain elämän piirteitä, joita saatetaan mallintaa keinoelämässä
mittaus-säätöjärjestelmät
raaka-aineesta tuotetaan tehtaassa tuotteita, mitä ohjaa ohjausyksikkö[6]
olio kopioituu
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Emmeche, Claus| title = Tekoelämä| location = Helsinki| publisher = Art House| year = 1995| version = (Det levende spil, 1991.) Englanninkielisestä laitoksesta The garden in the machine suomentanut Kimmo Pietiläinen| id = ISBN 951-884-162-4}}
*


Apulanta on suomalainen punkrock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1991. Yhtye soitti alkutaipaleellaan raskasta rockia, mutta siirtyi ensimmäisillä julkaisuillaan punkiin. Neljännen Aivan kuin kaikki muutkin -albumin aikoihin yhtyeen tyyli alkoi muuttua vakavammaksi ja kokeellisemmaksi, ja Heinola 10 -levyllä musiikissa oli jo vakavaa alternative rockia sekä nu-metal-vivahteita. Nykyään Apulannan musiikissa on myös hard rock -sävytteitä.
Apulannan albumeita on myyty yli 500000 kappaletta ja se on saanut vankan suosion Suomessa, etenkin nuorten keskuudessa. Apulannan singleistä tällä hetkellä kaikkiaan 21 on noussut Suomen virallisen singlelistan ykköseksi.
Historia
Alkutaival
Apulannan perustivat Antti Lautala ja Toni Wirtanen Heinolassa vuonna 1991. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi Sipe Santapukki, ja vuonna 1992 yhtyeen basistiksi otettiin yhdysvaltalainen vaihto-oppilas Amanda ”Mandy” Gaynor. Vuonna 1993 basistiksi tuli Tuukka Temonen. Lautalan lähdettyä yhtyeestä vuonna 1994 kokoonpanoksi vakiintui Wirtanen, Santapukki ja Temonen. Yhtye soitti alkutaipaleellaan raskasta rockia, mutta siirtyi ensimmäisillä julkaisuillaan punkiin.
Oma levy-yhtiö
Koska suuret levy-yhtiöt eivät suosiosta huolimatta kiinnostuneet yhtyeestä, Apulanta hyppäsi mukaan Tehosekoitin-yhtyeen perustamaan levy-yhtiöön, Levy-yhtiöön.
Apulanta-yhtyeen ensimmäinen julkaisu, vuonna 1993 ilmestynyt Mikä ihmeen Apulanta? -EP sisälsi vahvasti yhteiskuntakriittisiä punk-kappaleita, kuten ”Systeemi kusee”, ”Ahdistaa”, ”Irroitetaan käsi” ja ”Silmämuna”. EP:n julkaisun jälkeen basisti Mandy palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Hänen tilalleen yhtyeeseen saatiin heinolalainen Tuukka Temonen. Yhtyeen toinen julkaisu T.S. ♥ A.L. -EP oli Apulannan ja Tehosekoittimen yhteinen. Samana vuonna ilmestyi yhtyeen toinen oma EP, Tuttu TV:stä. Vuonna 1994 laulaja-kitaristi Antti Lautala erosi yhtyeestä. Syyksi hän mainitsi muun muassa yhtyeen musiikillisen tyylin muuttumisen liian kevyeksi: Lautala olisi halunnut tehdä musiikista heviä kun Wirtanen, Santapukki ja Temonen halusivat siirtyä popimpaan musiikkiin. Apulanta yritti aluksi etsiä uutta toista kitaristia, mutta päätti kuitenkin selviytyä jatkossa yhdellä.
Ensimmäinen pitkäsoitto, kevyttä punk-vaikutteista mollipoppia sisältänyt Attack of the A.L. People julkaistiin vuonna 1995. Yhtye joutui albumin julkaisemisen jälkeen ehkä historiansa pahimpaan kriisiin, kun albumi ei menestynytkään toivotulla tavalla. Jäsenet harkitsivat jo yhtyeen hajottamista, mutta päättivät yrittää vielä kerran ja siirtyä takaisin punk rockiin. Laulaja Toni Wirtanen kertoi, että seuraavalla singlellä ja albumilla soitettaisiin ainoastaan ”sitä mitä huvittaa”.
Punk-tyylin muuttumisesta läpimurtoalbumiin ”Ehjä”
Apulannalta ilmestyi vuonna 1995 myös Hajonnut-EP. Nyt yhtye oli muuttanut tyyliään raskaammaksi ja ensimmäisellä pitkäsoitolla käytetyt koskettimet oli korvattu kitaravallilla. Myös sanoituksia oli muutettu rankemmiksi ensimmäisen albumin hempeistä rakkauslyriikoista. Hajonnut-EP sisälsi yhtyeen ensimmäisen hitin, joka oli nimeltään ”Mitä kuuluu”. Kappaleesta tehtiin myös yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo. Videon ohjasi yhtyeen basisti Tuukka Temonen, joka ohjasi myöhemmin musiikkivideoita myös monille muille artisteille. EP:llä oli "Mitä kuuluu":n lisäksi kolme muuta kappaletta: ”Poistuisitko mun elämästäni”, ”Veritahrat (english mix)” ja ”SS-kerho”. EP menestyi hyvin ja yhtyeen jäsenet saivat siitä lisää uskoa yhtyeeseen. Vuonna 1996 julkaistiinkin toinen albumi, Ehjä, joka jatkoi musiikillisesti samaa linjaa kuin Hajonnut-EP. Albumi myi kultaa ensimmäisenä Apulannan levynä. Albumin myötä Apulanta räjäytti itsensä vihdoin suuren yleisön tietoisuuteen.
Vuonna 1997 ilmestyi kolmas pitkäsoitto, Kolme. Musiikilliselta tyyliltään albumi oli hyvin samankaltainen kuin Ehjä. Kuitenkin levyllä oli joitakin erilaisia sävyjä, kuten hardcore punkia oleva kappale ”Kalamiehen toveri”. Kolme sisälsi Apulannan historian suurimman hitin, singlenä kolminkertaista platinaa myyneen Anna mulle piiskaa. Albumi itse myi Apulannan edellisen pitkäsoiton tavoin kultaa. Myöhemmin Toni Wirtanen on todennut, että Kolme oli ehkä liiankin samankaltainen Ehjä-albumin kanssa, ja luonnehti sitä ”päivitysversioksi” Ehjästä.
Yhtyeen neljäs albumi Aivan kuin kaikki muutkin ilmestyi vuonna 1998. Musiikkityyliä oli nyt muutettu rauhallisemmaksi ja vähemmän punkiksi, se oli pitkälti alternative rockia. Apulanta koki, että Hajonnut-EP:n, Ehjän ja Kolmen viitoittama tie oli kuljettu loppuun ja yhtyeen olisi löydettävä uusi suunta ja aikuistuttava musiikillisesti. ”Teit meistä kauniin” -kappaleesta tuli yksi yhtyeen menestyneimmistä singleistä ja se pysyi singlelistan ykkösenä peräti 19 viikkoa. Albumin kappaleita ei haluttu nimetä. Muutamille kappaleille, joihin kuuluvat ”Hallaa” ja edellä mainittu ”Teit meistä kauniin”, on kuitenkin annettu nimi singlejulkaisun yhteydessä. Albumin teon aikoihin Apulannassa oli syviä konflikteja ja yhtye jopa aiottiin hajottaa, mutta kriiseistä kuitenkin selvittiin. Riitojen syynä olivat muun muassa Toni Wirtasen ja Tuukka Temosen jatkuvat näkemyserot.
Vuodet 2000–2005
Vuonna 2000 julkaistiin Nick Trianin tuottama Plastik-niminen albumi. Apulannan mukaan Aivan kuin kaikki muutkin -albumin jälkeen oli vaikea lähteä luomaan uutta levyä. Jäsenet eivät halunneet tehdä samankaltaista levyä kuin Aivan kuin kaikki muutkin, ja uutta tyyliä oli vaikea löytää. Yhtye käyttikin ensimmäistä kertaa ulkopuolista tuottajaa. Peloista huolimatta Plastik menestyi hyvin. Se oli kokeellisempi kuin aikaisemmat levyt ja siinä oli esimerkiksi Pro Tools -kokeiluita sekä syntentisaattoreita. Albumilta julkaistiin yksi yhtyeen menestyneimmistä singleistä Käännä se pois.
Heinola 10 -albumi julkaistiin vuonna 2001, ja siitä tuli Apulannan ensimmäinen platinalevy. Levyn musiikkiin oli tehty joitakin uudistuksia, kuten 7-kielisen kitaran ja 5-kielisen basson käyttö. Myös tyyli oli raskaampi kuin Apulannalla aiemmin.
Edellisen albumin kanssa tyylillisesti samankaltainen Hiekka ilmestyi vuonna 2002. Albumi myi platinaa. Tämän jälkeen Apulanta ei kahteen ja puoleen vuoteen julkaissut studioalbumia. Rumpali Sipen olkapääleikkaus johti keikkataukoon. Vuonna 2004 ilmestyi Pudota-EP. Se menestyi erittäin hyvin myyden platinaa ja pysyi singlelistan ykköspaikalla yhdeksän viikkoa. EP:n suurin hitti oli ”Vasten mun kasvojani”.
Maineen jatkumista tähän päivään, 2005–
Vuonna 2005 Apulannan kokoonpano muuttui ensimmäisen kerran yli kymmeneen vuoteen. Basisti Tuukka Temonen erosi yhtyeestä ja siirtyi päätoimisesti videoalalle. Tilalle tuli vuodesta 2001 keikkakitaristina toiminut Parta-Sami Lehtinen. Samana vuonna ilmestyi myöhemmin platinaa myynyt ja Apulannan menestynein pitkäsoitto Kiila. Singlejä julkaistiin levyltä kaksi: Armo ja Pahempi toistaan. Tyyli oli melko raskasta rockia ja alternative rockia.
Helmikuussa 2007 ilmestynyt yhdeksäs albumi Eikä vielä ole edes ilta osoitti, että yhtye on palaamassa punk-juurilleen. Jopa hieman heavy-tyylisiä kappaleita on sisällytetty mukaan. Albumin singleraita ”Koneeseen kadonnut” oli singlelistan ensimmäisellä sijalla kuusi viikkoa. Toni Wirtasen mukaan sanoitukset kietoutuvat täysin eri aiheiden ympärille kuin aikaisemmin, ne käsittelevät tällä levyllä mm. mielenterveysongelmia. Sanoitusten hän sanoo olevan vaikeimmat kirjoittaa koko Apulannan historiassa. Kirjoitusprosessi kesti kauemmin kuin minkään muun albumin yhteydessä.[1]
Alusta asti Apulannan julkaisujen julkaisijana toiminut Levy-yhtiö lopetti toimintansa alkutalvesta 2008. Siitä lähtien Apulanta on julkaissut levynsä omakustanteina.
Yhtye julkaisi kesäkuussa 2008 EP:n nimeltä Kesä-EP. Kymmenes albumi nimeltään Kuutio ilmestyi 5. marraskuuta 2008. Senkin musiikkityylissä näkyvät Apulannan punk-juuret, mutta toisaalta jotkin kappaleet ovat sävellyksellisesti huomattavasti monimutkaisempia kuin aikaisemman pitkäsoiton kappaleet, muun muassa Apulannan ehkä kokeellisin kappale ”Kuution palaset”. Singlejä julkaistiin jälleen kaksi, Vauriot ja Ravistettava ennen käyttöä, jotka molemmat nousivat singlelistan ykkösiksi.
Vuonna 2014 Sami Lehtinen erosi yhtyeestä ja hänen tilalleen liittyi Ville Mäkinen. Mäkinen soitti jo Apulannan levyillä Plastik ja Heinola 10 Moog-syntetisaattoria.
Yhtyeen toinen muistelmateos, Kaikki Yhdestä Pahasta, ilmestyi 2014.[2]
Vuonna 2015 Apulanta teki 2 loppuunmyytyä jäähallikonserttia Espoon Barona Areenalla. Keikkojen yhteydessä yhtye julkaisi uuden kappaleen nimeltä Sun kohdalla. Apulanta julkaisi uuden singlen Tivoli 17. heinäkuuta 2015, joka on Apulannan järjestämän Veikkauksen sponsoroiman sanoituskilpailun voittaja. 18.9.2015 Apulanta julkaisi toisen singlen nimeltään Valot pimeyksien reunoilla  albumilta Kunnes siitä tuli totta. Kappaleesta tuli suuri radiohitti, ja se on ollut yhteensä yhdeksän viikkoa Suomen virallisen radiosoittolistan[3] ykköstilalla. Julkaisuviikostansa lähtien kappale oli samaisella listalla 11 viikkoa peräkkäin viiden soitetuimman kappaleen joukossa. Yhtye julkaisi albumin Kunnes siitä tuli totta lokakuun yhdeksäs päivä vuonna 2015 ja se oli myynyt marraskuun 26. päivään mennessä kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Talous ja politiikka
Laulaja Toni Wirtasen mukaan yhtyeen pitkäaikainen linja on, ettei yhtye ota julkisesti kantaa poliittisiin asioihin.[4] Yhtyeen entinen basisti Tuukka Temonen oli avoimesti kokoomuslainen jo yhtyeessä ollessaan, joskin erosi puolueesta 2014.[5][6]  Vuonna 2004 esitetyn televisiosarjan Toni Wirtanen Undercover osassa EuroToni Wirtanen yrittää päästä Kokoomuksen ehdokkaaksi europarlamenttivaaleissa.[7] Rumpali Sipe Santapukki oli vuonna 2012 mukana Sauli Niinistön vaalikampanjassa.[8]
Syyskuussa 2014 uutisoitiin yhtyeen liikevaihdosta 86 prosenttiin tulevan tuolloin arvopaperikaupasta.[9] Yhtye keskittyy erityisesti asuntosijoittamiseen.[10]
Jäsenet
Nykyiset

Toni Wirtanen: laulu ja kitara (1991–)
Simo ”Sipe” Santapukki: rummut ja taustalaulu (1991–)
Ville Mäkinen: bassokitara ja kontrabasso (2014–)[11][12]
Entiset
Antti Lautala: laulu ja kitara (1991–1994)
Mandy Gaynor bassokitara, pasuuna ja laulu (1992–1993)
Tuukka Temonen: bassokitara (1993–2004)
Sami Lehtinen: bassokitara ja taustalaulu (2005–2014)
Kiertuemuusikot
Kitaristit
Jani Törmälä (kesän 1997 suurimmilla festareilla, 1998 ja 2000 TV-esiintymiset Jyrkissä)
Sami Yli-Pihlaja (Aivan kuin kaikki muutkin -kiertue, kesäkiertue ja Torremolinos 2000 -kiertue 1998–1999 sekä kesäkiertue 2000).
Marzi Nyman (Plastik-kiertue keväällä 2000)
Markus Hukari (Viivakoodit-kiertue keväällä 2001)
Sami Lehtinen (2001–2004)
Pauli Hauta-aho (2015-)
Kosketinsoittajat
Jarkko Jousala (ainakin Viivakoodit-kiertueella)
Antti Pitkäjärvi (2007–)
Diskografia

Attack of the A.L. People (1995)
Ehjä (1996)
Kolme (1997)
Aivan kuin kaikki muutkin (1998)
Plastik (2000)
Heinola 10 (2001)
Hiekka (2002)
Kiila (2005)
Eikä vielä ole edes ilta (2007)
Kuutio (kuinka aurinko voitettiin) (2008)
Kaikki kolmesta pahasta (2012)
Kunnes siitä tuli totta (2015)
Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Kostiainen, Pasi| title = Apulanta: Maalin alta| location = Porvoo Helsinki Juva| publisher = WSOY| year = 1998| id = ISBN 951-0-23261-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Väntänen, Ari| title = Apulanta: Kaikki yhdestä pahasta| location = Helsinki Keuruu| publisher = Like| year = 2014| id = ISBN 978-952-01-1054-3}}
Katso myös
Teit meistä kauniin (2016)  – Tuukka Temosen ohjaama elokuva
Lähteet

Aiheesta muualla

 Desibeli.net-sivustolla
 KaaosZine.

Luokka:Apulanta
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Minä vuonna Moskito Television Oy perustettiin?