Michael Jeffrey Jordan (s. 17. helmikuuta 1963 New York, New York) on aktiiviuransa päättänyt yhdysvaltalainen koripalloilija ja Charlotte Hornets -joukkueen pääomistaja. Hänet on äänestetty lukuisissa äänestyksissä kaikkien aikojen parhaaksi koripalloilijaksi.[1]
Ammattilaisuransa aikana Jordan voitti useita palkintoja. Hän voitti NBA:n mestaruuden kuusi kertaa, ja hänet valittiin joka kerralla myös liigan finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lisäksi hänet valittiin vuoden tulokkaaksi ja viisi kertaa NBA:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. NBA:n pistekuninkuuden Jordan voitti kymmenen kertaa ja sivusi näin Wilt Chamberlainin ennätystä, mutta ainoastaan Jordan on voittanut pistekuninkuuden seitsemän kertaa peräkkäin. Lisäksi Jordanin uran ottelukohtainen pistekeskiarvo on liigan korkein sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä.[2]
Jordan edusti suurimman osan urastaan Chicago Bullsia, jonka hän johdatti kuuteen mestaruuteen. Myöhemmin Jordan edusti myös kahden kauden ajan Washington Wizardsia ja toimi seuran toimitusjohtajana. Yhdysvaltain maajoukkueessa hän voitti kaksi olympiakultaa. Jälkimmäinen niistä tuli Barcelonan olympialaisista, joissa Jordan oli mukana Yhdysvaltain Dream Teamiksi kutsutussa joukkueessa.[2]
Pelipaikaltaan Jordan oli heittävä takamies. Parhaimmillaan hän oli pistemiehenä, mutta hän oli myös hyvä puolustaja, ja hänet valittiin kertaalleen vuoden puolustuspelaajaksi. Erityisen vahva hän oli tärkeissä otteluissa ja niiden ratkaisuhetkillä.
Jordanilla on ollut tärkeä rooli koripallon ja NBA:n maailmanlaajuisen suosion kasvussa. Hän on kaikkien aikojen tunnetuimpia ja parhaiten markkinoituja urheilijoita, ja hän on muun muassa esiintynyt Space Jam -elokuvassa ja mainostanut Niken Air Jordan -kenkiä.[2] ESPN valitsi Jordanin 1900-luvun parhaaksi pohjoisamerikkalaiseksi urheilijaksi.[3] AP:n vastaavassa listauksessa hän sijoittui toiseksi.[4]
Ura
Uran alku (–1981)
Michael Jordan syntyi Brooklynissä, mutta hänen perheensä muutti pian Wilmingtoniin Pohjois-Carolinaan. Hän kiinnostui jo nuorena koripallosta ja heitteli aluksi palloa roskakoriin. Myöhemmin perheen isä rakensi pojilleen korit takapihalle. Michael harrasti muitakin lajeja, kuten baseballia ja amerikkalaista jalkapalloa.[5] Koska Michael hävisi isoveljelleen koripallon pihapeleissä, hän päätti kehittyä paremmaksi koripalloilijaksi. Samalla hän kiintyi lajiin yhä enemmän.[6] Michael oli jo nuorena hyvin kilpailuhenkinen ja halusi ennen kaikkea voittaa veljensä.[7]
Yhdeksännellä luokalla Michael oli kasvanut noin 173-senttiseksi ja onnistui ensimmäistä kertaa donkkauksessa.[8] Hän harrasti edelleen koripallon lisäksi yleisurheilua ja amerikkalaista jalkapalloa.[9] Lukion toisena vuotena hän yritti päästä koulun koripallojoukkueeseen mutta ei mahtunut kokoonpanoon.[8] Joukkueesta putoaminen suututti häntä, ja hän halusi kehittyä entisestään, vaikka toisaalta harkitsi myös koko lajin lopettamista.[10][9] Toisen ja kolmannen lukuvuoden aikana Michael harjoitteli paljon ja kasvoi lisää pituutta.[8] Hän pelasi koulun kakkosjoukkueessa, jossa hän toisena lukiovuotenaan johti joukkueen pistetilastoa. Kolmantena vuonna hän pääsi koulun edustusjoukkueeseen.[10] Kovan harjoittelun ansiosta Michael pääsi arvostetulle kutsuleirille, jossa pelasivat maan parhaat lukiokoripalloilijat. Ennen leiriä yksikään valmentaja ei tuntenut häntä, mutta leirillä hän nousi parhaimpien pelaajien joukkoon. Jordan sai yhteydenottoja monilta yliopistovalmentajilta, jotka houkuttelivat häntä joukkueeseensa. Hän harkitsi aluksi siirtymistä Pohjois-Carolinan osavaltionyliopistoon mutta aloitti opiskelun kuitenkin Pohjois-Carolinan yliopistossa. Joukkuetta valmensi Dean Smith, joka korosti valmennuksessaan koripallon perusteita ja joukkuepeliä.[9]
Pohjois-Carolinan yliopisto (1981–1984)

Jordan teki yliopistossa heti suuren vaikutuksen, ja hän oli koulun historian neljäs opiskelija, joka pääsi ensimmäisessä ottelussa aloituskentälliseen jo ensimmäisenä opiskeluvuotenaan. Smith otti Jordanin aloituskokoonpanoon tämän hyvän puolustustyöskentelyn vuoksi. Ensimmäisellä yliopistokaudellaan Jordan teki 13,5 pistettä ottelua kohden, ja joukkue voitti ACC-konferenssin. Pohjois-Carolina eteni myös NCAA:han ja pääsi loppuotteluun Georgetownin yliopistoa vastaan.[11] Vasta viime sekunneilla ratkennut finaali pelattiin yli 60000 katsojan edessä. Pohjois-Carolinan viimeinen hyökkäys pelattiin Jordanille, joka heitti hyppyheiton sisään ja ratkaisi ottelun joukkueensa hyväksi.[12]
Toisena opiskeluvuotenaan Jordan harjoitteli kehittyäkseen varmemmaksi pelaajaksi, minkä lisäksi hän paransi erityisesti puolustuspeliään. Kauden päätteeksi Sporting News valitsi hänet vuoden yliopistopelaajaksi.[13] NCAA-turnauksessa Jordanin joukkue eteni melkein neljän parhaan joukkoon, sillä se putosi vasta itäisen alueen loppuottelussa Georgian yliopistoa vastaan.[14] Jordan oli pettynyt tappioon ja harjoitteli seuraavan yön koulunsa salissa. Kaudella 1983–1984 Pohjois-Carolina oli sijoitettu useilla listoilla parhaaksi joukkueeksi, ja koulu aloittikin kauden voittamalla 21 ottelua peräkkäin. Joukkue eteni NCAA-turnauksessa toiselle kierrokselle, mutta putosi jatkosta hävittyään Bob Knightin valmentamalle Indianan yliopistolle 72–68. Jordan oli konferenssin paras pistemies ja voitti lukuisia pelaajapalkintoja.[15]
Dean Smith oli pitänyt alusta alkaen hyvänä ajatuksena, että Jordan siirtyisi NBA:han ennen viimeistä opiskeluvuottaan. Hänen mielestään Jordanin pelityyli oli kuin luotu NBA:ta varten. Smith neuvoi häntä ilmoittautumaan vuoden 1984 NBA:n varaustilaisuuteen, mikä ei miellyttänyt yliopistojoukkueen kannattajia.[16] Jordan osallistui kuitenkin tilaisuuteen, ja Chicago Bulls varasi hänet kolmantena pelaajana Hakeem Olajuwonin ja Sam Bowien jälkeen.[17]
Ensimmäiset vuodet Chicagossa (1984–1987)
Jordan halusi tehdä Chicagossa heti vaikutuksen, joten hän harjoitteli mahdollisimman kovaa ja yritti voittaa kaikki kamppailut harjoituksissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän onnistuikin hankkimaan liigalle heti lisää huomiota.[18] Jo harjoitusotteluissa yleisö ihaili Jordanin peliä ja tuli katsomaan varta vasten häntä.[19] Myös Chicagon katsojamäärät nousivat.[2] Jordan esiintyi kauden alkupuolella myös Sports Illustrated -lehden kannessa, joka oli otsikoitu ”A Star Is Born” ('Tähti on syttynyt').[20] Kaudella 1984–1985 Jordan teki Niken kanssa sopimuksen, joka tuotti hänelle ensimmäisen vuoden aikana 130 miljoonaa dollaria. Hän käytti otteluissaan Niken kenkiä, mutta koska niiden väri oli NBA:n sääntöjen vastainen, hän sai jokaisesta pelistä sakot. Mainonta oli silti kannattavaa, joten Nike maksoi kaikki sakot. Jordan valittiin vuoden 1985 tähdistöotteluun, mutta monia muita pelaajia hänen saamansa mediahuomio harmitti.[18] Muun muassa Dominique Wilkins ja Isiah Thomas päättivät olla syöttämättä tähdistöottelussa Jordanille,[21] joka tekikin ottelussa vain seitsemän pistettä.[2] Tähdistöviikonlopun jälkeen Chicago kohtasi Thomasin Detroit Pistonsin, ja Jordan teki ottelussa 49 pistettä. Lisäksi hän torjui Thomasin viime sekunnin heiton, joka olisi tasoittanut ottelun. Ottelupari oli seuraavat vuodet NBA:n kiihkeimpiä.[21] Chicago oli voittanut runkosarjan päätteeksi 38 ottelua ja hävinnyt 44, mutta joukkue pääsi kuitenkin pudotuspeleihin. Ensimmäisellä kierroksella Chicago kohtasi Milwaukeen, jolle se hävisi voitoin 3–1. Kauden päätteeksi Jordan valittiin vuoden tulokkaaksi.[22]
Kesällä 1985 Chicago Bulls myytiin Jerry Reinsdorfille, joka omisti jo MLB-seura Chicago White Soxin. Kaupan jälkeen seurassa tehtiin henkilövaihdoksia: muun muassa valmentajaksi hankittiin Stan Albeck. Seura aloitti kauden 1985–1986 hyvin ja voitti kaksi ensimmäistä otteluaan. Kolmannessa ottelussa, joka pelattiin Golden Statea vastaan, Jordanin vasemmasta jalasta murtui luu. Koska murtuma ei parantunut, hän halusi jalkaansa kipsin sijasta lastan ja jatkoi harjoittelua lääkärien kielloista huolimatta. Neljä viikkoa myöhemmin jalka oli täysin kunnossa.[22] Jordan joutui silti olemaan sivussa 64 ottelusta, eikä hän päässyt tähdistöotteluun, johon hänet oli valittu.[2] Hän pääsi pelaamaan vasta maaliskuussa 1986.[22] Chicago eteni pudotuspeleihin, joissa se kohtasi Larry Birdin johtaman Bostonin. Bostonilla oli vaikeuksia vartioida Jordania, joka teki ensimmäisessä ottelussa 49 ja toisessa peräti 63 pistettä.[23] Boston meni silti jatkoon suoraan voitoin 3–0.[24]
Kaudella 1986–1987 Chicago oli Jordanin mielestä fyysisesti edelliskausia heikompi.[24] Hän yritti siksi tehdä entistä enemmän pisteitä, ja 20 ensimmäisen ottelun jälkeen hän oli ylittänyt 40 pisteen rajan 14 kertaa. Jordan ylitti tuon pisterajan kauden aikana yhdeksän kertaa peräkkäin, mikä oli liigan historian kolmanneksi suurin määrä.[25] Maaliskuussa 1987 hän rikkoi vielä runkosarjan piste-ennätyksensä tehtyään 61 pistettä Detroitia vastaan.[26] Kuukautta myöhemmin Jordan teki jälleen 61 pistettä yhdessä ottelussa, tällä kertaa Atlantaa vastaan.[27] Runkosarjan päätteeksi Jordan oli liigan paras pisteiden tekijä: hän oli tehnyt keskimäärin 37,1 pistettä ottelua kohti. Lisäksi hän rikkoi lukuisia Chicagon joukkue-ennätyksiä. Joukkue eteni pudotuspeleihin ja kohtasi Bostonin, kuten edellisenäkin vuonna, ja hävisi jälleen kaikki kolme otteluaan.[25]
Jordan, Pippen ja Grant (1987–1990)

Vuoden 1987 varaustilaisuudessa Chicago varasi Horace Grantin, ja lisäksi seura hankki Scottie Pippenin pelioikeudet Seattlelta. Joukkueella oli ollut puutetta sopivista pelaajista. Jordan oli edelleen Chicagon paras korintekijä, mutta sai tärkeää apua Grantiltä ja Pippeniltä. Kaudella 1987–1988 joukkue voitti runkosarjassa eniten otteluja neljääntoista vuoteen ja Jordan voitti sarjan korikuninkuuden 35,0 pisteen ottelukeskiarvolla. Lisäksi hänet valittiin ensimmäistä kertaa sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi ja vuoden puolustuspelaajaksi. Pudotuspeleissä Chicago voitti ensimmäisellä kierroksella Clevelandin voitoin 3–2.[28] Toisella kierroksella joukkue kohtasi Detroitin, jonka valmentaja Chuck Daly asetti Jordanin erityispuolustukseen. ”Jordan Rules” -nimellä tunnetussa taktiikassa kolme pelaajaa asetettiin puolustamaan Jordania vastaan.[2] Taktiikka toimi, sillä Jordan ei pystynyt tekemään yhtä paljon pisteitä kuin aikaisemmin, ja Detroit eteni jatkoon voitoin 4–1.[29]
Seuraava kausi jatkui edellisen tapaan: Jordan voitti sarjan pistekuninkuuden, ja hänet valittiin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.[29] Tammikuussa 1989 hän teki 10000. pisteensä.[30] Chicago ei voittanut runkosarjassa yhtä paljon otteluita kuin edelliskaudella, ja joukkue kohtasi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Clevelandin, joka oli otteluparin ennakkosuosikki. Chicago johti ottelusarjaa jo voitoin 2–1, mutta ei onnistunut voittamaan neljättä ottelua, jossa Jordan heitti viime sekunneilla vapaaheiton ohi.[29] Clevelandissa pelattu ratkaiseva viides ottelu oli tasainen ja ratkesi vasta viimeisillä sekunneilla. Kolme sekuntia ennen pelin loppua Jordan sai sivurajalta pallon ja heitti hyppyheiton sisään, jolloin Chicago voitti ottelun luvuin 101–100. Myöhemmin heitto tunnettiin nimellä The Shot ja muun muassa Time-lehti on kuvaillut sitä yhdeksi lajin dramaattisimmista ratkaisuheitoista.[31] Seuraavalla kierroksella Chicago voitti New Yorkin voitoin 4–2 ja eteni ensimmäisen kerran konferenssin loppuotteluihin. Niissä Chicago kohtasi Detroitin mutta hävisi voitoin 4–2. Kauden jälkeen valmentaja Doug Collins erotettiin, ja hänen tilalleen tuli valmentajana kokematon Phil Jackson.[32]
Jackson käytti valmennuksessaan zen-filosofiaa ja opetti pelaajia pysymään rauhallisena.[32] Hän toi joukkueen hyökkäykseen myös niin sanotun kolmiopelin, pelitavan, jossa jokainen kentällä oleva pelaaja oli potentiaalinen korintekijä. Kolmiopeli helpotti myös Jordanin peliä, sillä vastustaja ei pystynyt puolustamaan häntä useamman pelaajan voimin.[33] Kauden 1989–1990 parhaan ottelunsa Jordan pelasi maaliskuussa 1990 Clevelandia vastaan. Hän teki 69 pistettä, mikä oli hänen uusi ennätyksensä. Pistemäärä oli myös liigan historian yhdeksänneksi korkein.[34] Runkosarjan päätteeksi Chicago oli voittanut 55 ottelua, toiseksi eniten seuran historian aikana. Jordan oli jälleen sarjan paras korintekijä ja voitti myös riistotilaston.[33] Pudotuspeleissä Chicago voitti Milwaukeen voitoin 3–1 ja Philadelphian 4–1.[35] Konferenssin loppuotteluissa joukkue kohtasi hallitsevan NBA-mestarin, Detroitin. Tällä kertaa Chicago pystyi haastamaan Detroitin paremmin kuin aikaisemmin, sillä Detroit voitti ottelusarjan vasta ratkaisevassa seitsemännessä ottelussa. Myöhemmin Detroit voitti myös NBA-mestaruuden.[33]
Ensimmäiset mestaruudet (1990–1993)
Chicagon joukkueen runko pysyi muuttumattomana myös kaudella 1990–1991. Joukkue hävisi kauden kolme ensimmäistä ottelua, mutta runkosarjan päätyttyä se oli voittanut 61 ottelua, mikä oli enemmän kuin koskaan seuran historiassa. Voittomäärä oli koko liigan toiseksi paras. Jordan oli jälleen sarjan paras pistemies, ja lisäksi hänet valittiin toista kertaa perättäin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.[36] Pudotuspeleissä Chicago voitti ensiksi New Yorkin voitoin 3–0 ja Philadelphian 4–1,[37]  ja konferenssifinaaleissa se kohtasi kaksi edellistä mestaruutta voittaneen Detroitin.[36] Chicago voitti Detroitin ja eteni NBA:n finaaleihin suoraan voitoin 4–0.[38] Finaaleissa Chicago sai vastaansa Los Angeles Lakersin, jossa pelasi Magic Johnson. Otteluparissa seurattiin erityisesti Jordanin ja Johnsonin välistä peliä. Finaalit päättyivät Chicagon 4–1-voittoon, ja Jordan teki lähes kaksi kertaa enemmän pisteitä kuin Johnson. Lisäksi hänet valittiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Voitto oli Chicagon historian ensimmäinen.[36] Jordan juhli mestaruutta isänsä kanssa ja itki avoimesti ottelun jälkeen.[39]
Kauden 1991–1992 puolivälissä Chicago oli voittanut 37 ottelua ja hävinnyt vain viisi. Runkosarjan päätyttyä joukkue oli voittanut 67 ottelua, mikä oli kaksi vähemmän kuin liigan ennätys. Jordan teki runkosarjassa 30,1 pistettä ottelua kohti ja voitti jälleen sarjan pistetilaston. Lisäksi hänet valittiin edellisen kauden tapaan sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.[40] Pudotuspeleissä Chicago voitti aluksi Miamin voitoin 3–0. Tilastojen valossa Jordanin pudotuspeliotteluista paras oli kolmas Miami-ottelu, jossa hän teki 56 pistettä.[41] Toisella kierroksella joukkue voitti New Yorkin voitoin 4–3, ja konferenssifinaaleissa se voitti Clevelandin ja eteni NBA-finaaleihin. Toinen loppuotteluihin edennyt joukkue oli Portland, jonka seuratuin pelaaja oli Clyde Drexler. Otteluparissa seurattiinkin erityisesti Drexlerin ja Jordanin välistä kamppailua. Viiden ottelun jälkeen Chicago johti voitoin 3–2, ja kuudes ottelu näytti päättyvän Portlandin voittoon, sillä Portland johti ennen viimeistä erää viidellätoista pisteellä. Jordan ja Pippen tekivät kuitenkin yhdessä Chicagon viimeiset 19 pistettä, ja joukkue voitti lopulta ottelun.[40] Mestaruus oli Jordanin toinen, ja hänet valittiin edelliskauden tapaan finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.[42] Myöhemmin NBA valitsi Chicagon tämän kauden joukkueen liigan historian kymmenen parhaimman joukkueen luetteloon.[43]
Chicago asetti tavoitteekseen voittaa kolmannen perättäisen mestaruuden kaudella 1992–1993. Liigan historian aikana tähän oli pystynyt vain Boston Celtics. Joukkueen pelaajista Jordan ja Pippen olivat olleet mukana Dream Teamissa olympialaisissa, eivätkä he olleet ehtineet palautua. Valmentaja Jackson antoi siksi kaksikolle luvan harjoitella vain kerran päivässä, mikä aiheutti eripuraa heidän ja muiden pelaajien välillä. Chicago pelasi silti hyvän kauden ja voitti 57 ottelua.[44] Jordan voitti totutusti sarjan pistetilaston 32,6 pisteen ottelukeskiarvolla, ja lisäksi hän oli sarjan riistotilaston ensimmäinen 2,8 riiston keskiarvolla.[42] Joukkue aloitti pudotuspelit tappioitta, sillä se voitti aluksi Atlantan voitoin 3–0 ja Clevelandin 4–0. Kolmannella kierroksella Chicago kohtasi New Yorkin, joka oli tunnettu puolustusjoukkue ja jonka tähtipelaaja oli Patrick Ewing. Kahden pelatun ottelun jälkeen New York johtikin otteluparia 2–0.[44] Chicago voitti kuitenkin seuraavat neljä ottelua ja eteni loppuotteluihin.[45] Toinen finaaleihin selviytynyt joukkue oli Phoenix, jossa pelasi sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi valittu Charles Barkley. Viiden ottelun jälkeen Chicago johti paria voitoin 3–2. Kuudes ottelu ratkaistiin loppusekunneilla: Chicago halusi pelata ratkaisupallon Jordanille, mutta häntä puolusti kaksi vastustajaa. Ottelun ratkaisijaksi nousi John Paxson, joka heitti viime sekunneilla kolmen pisteen heiton sisään. Kun Horace Grant torjui Phoenixin heiton vielä loppusekunneilla, voitti Chicago ottelun luvuin 99–98 ja samalla NBA-mestaruuden. Jordan teki loppuottelusarjassa 41,0 pistettä ottelua kohden, minkä ansiosta hänet valittiin jälleen finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.[46]
Välivuodet (1993–1995)

Jordan oli harkinnut NBA-uransa lopettamista jo Barcelonan olympialaisten aikaan mutta oli kuitenkin jatkanut pelaamista, koska halusi voittaa kolmannen perättäisen mestaruuden.[46] Vuoden 1993 NBA-finaalien aikana Jordan teki lopetuspäätöksen. Elokuussa 1993 hänen isänsä surmattiin,[48] ja samalla julkisuuteen oli tullut tietoja hänen uhkapelaamisestaan.[2] Lopulta lokakuussa 1993 Jordan ilmoitti lopettavansa NBA-koripallon.[48]
Jordanin ja hänen isänsä lempipuheenaihe oli ollut baseball, ja Jordan oli harkinnut baseballin ammattimaista pelaamista vielä vuonna 1991.[49] Isänsä mielestä hän oli jo tehnyt kaiken mahdollisen koripallossa ja voisi siksi kokeilla myös baseballia. Jordan keskusteli asiasta Chicago Bullsin ja Chicago White Soxin omistaneen Jerry Reinsdorfin kanssa.[50] Hän harjoitteli ensin yksityisesti, mutta tieto levisi pian julkisuuteen. Tammikuussa 1994 hän ilmoitti pyrvänsä White Soxin kokoonpanoon.[49]
Baseball-ura ei alkanut kuitenkaan hyvin, ja Jordan lähetettiin White Soxin farmijoukkueeseen Birmingham Baronsiin, joka pelasi toiseksi korkeimmalla alasarjatasolla. Jordan otettiin joukkueessa hyvin vastaan, ja hän kuvailikin sen olleen elämänsä ”parhaita aikoja”.[51] Hänen mukanaolonsa lisäsi merkittävästi koko sarjan katsojamääriä. Syyskuussa 1994 Jordan pelasi Pippenin järjestämässä hyväntekeväisuusottelussa Chicagossa. Ottelu muistetaan siitä, että Jordan suuteli Chicago Stadiumin keskiympyrää ottelun päätyttyä, koska se oli ollut stadionin viimeinen ottelu.[47] Vuonna 1994 alkanut baseball-liigan työsulku oli perunut World Seriesin, eikä sopua saatu aikaan seuraavanakaan vuonna. Tämän takia seurat aikoivat aloittaa harjoituskauden korvaavilla pelaajilla, jolloin myös White Sox pyysi Jordania mukaan. Hän halusi nousta korkeimmalle tasolle kuitenkin omien kykyjensä ansiosta eikä halunnut viedä paikkaa vakituisilta pelaajilta, joiden kanssa hän oli ystävystynyt. Lopulta hän päätti vetäytyä baseballista.[51]
Paluu Chicagoon (1995–1998)

Lopetettuaan baseball-uransa Jordan vieraili Chicago Bullsin harjoituksissa ja harjoittelikin välillä joukkueen kanssa. Hän kieltäytyi ensin kommentoimasta paluutaan medialle, mutta maaliskuussa 1995 hän ilmoitti palaavansa Chicagoon. Hän käytti pelinumeroa 45 aikaisemman numeronsa 23:n asemesta.[51] Paluuottelussaan Indianaa vastaan Jordan teki 19 pistettä, mutta heitti huonosti. Hän luotti kuitenkin siihen, että peli paranisi vielä.[52] Jordanin paluuottelu televisioitiin Yhdysvalloissa koko maassa, ja se oli katsotuin runkosarjaottelu viiteen vuoteen.[51] Hänen otteensa paranivat peli peliltä, ja viidennessä ottelussa hän teki New Yorkia vastaan jo 55 pistettä. Jordan pelasi Chicagon joukkueessa 17 runkosarjan ottelua, joista joukkue hävisi neljä.[53] Chicago eteni pudotuspeleihin, joiden ensimmäisellä kierroksella se voitti Charlotten voitoin 3–1. Toisella kierroksella Chicago kohtasi Orlandon, jossa pelasi muun muassa Shaquille O'Neal. Ottelupari päättyi Orlandon 4–2-voittoon.[54]
Joukkuetta vahvistettiin kaudeksi 1995–1996 Dennis Rodmanilla. Hänen lisäkseen joukkueeseen kuuluivat jo muun muassa Scottie Pippen, Ron Harper, Luc Longley, Toni Kukoč ja Steve Kerr. Jordan pelasi kesän aikana lukuisia yksi vastaan yksi -otteluita muita NBA-pelaajia vastaan, ja hän oli kauden alkaessa hyvässä kunnossa ja motivoitunut.[55] Chicago menestyi runkosarjassa parhaiten koko NBA:n historiassa: joukkue voitti 72 ottelua ja hävisi 10. Jordanin kauden pistekeskiarvo oli 30,4. Hän voitti sarjan pistetilaston, ja hänet valittiin neljättä kertaa sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Pudotuspeleissä Chicago menestyi edelleen hyvin, sillä se voitti Miamin otteluvoitoin 3–0, New Yorkin 4–1 ja Orlandon 4–0.[56] Loppuotteluissa seura kohtasi Seattlen. Chicagon odotettiin voittavan mestaruuden helposti. Chicago voittikin kolme ensimmäistä ottelua, mutta sitten Seattle voitti kaksi seuraavaa. Kuudes ottelu päättyi Chicagon voittoon ja samalla mestaruuteen. Ottelu pelattiin isänpäivänä, ja sen jälkeen Jordan itki pukuhuoneessa. Hänet valittiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.[57] Pudotuspelit mukaan lukien Chicago voitti 87 ottelua sadasta. Myöhemmin kauden 1995–1996 Chicago Bulls valittiin NBA:n kaikkien aikojen kymmenen parhaan joukkueen luetteloon.[43]

Seuraavan kauden aluksi Chicago voitti kaksitoista ottelua peräkkäin. Ennen tähdistöviikonloppua seura oli voittanut 42 ottelua ja hävinnyt vain kuusi. Jordan oli mukana tähdistöottelussa yhdettätoista kertaa, ja hän teki ottelussa 14 pistettä, otti 11 levypalloa ja antoi 11 syöttöä.[57] Jordanista tuli ensimmäinen tripla-tuplan tähdistöottelussa saavuttanut NBA-pelaaja.[58] Chicago ei pystynyt loppukauden aikana parantamaan edelliskauden voittosuhdetta, vaan se voitti runkosarjassa 69 ottelua ja hävisi 13. Voittomäärä riitti kuitenkin jaetulle toiselle sijalle liigan voittotilastossa. Jordan voitti sarjan pistetilaston 29,6 pisteen ottelukeskiarvolla. Chicago aloitti pudotuspelit tappioitta Washingtonia vastaan, ja seuraavilla kierroksilla se hävisi yhden ottelun Atlantaa ja Miamia vastaan. Loppuotteluissa seura kohtasi Utahin, jossa pelasivat John Stockton ja Karl Malone. Ensimmäinen ottelu päättyi Chicagon kahden pisteen voittoon Jordanin viime sekunnin korin ansiosta. Myös seuraava ottelu päättyi Chicagon voittoon, mutta Utah onnistui voittamaan kaksi seuraavaa ottelua.[59] Ennen viidettä ottelua Jordanilla todettiin olevan joko ruokamyrkytys tai vatsavirus, sillä hän oli laihtunut ja kärsi nestehukasta. Jordan päätti kuitenkin pelata. Pelin alussa Utah oli johdossa, mutta ottelun edetessä Chicago tasoitti eron ja voitti lopulta luvuin 90–88. Jordan teki 38 pistettä.[60] Myös ottelusarjan kuudes ottelu ratkaistiin viimeisillä sekunneilla. Ratkaisevan korin teki Steve Kerr, joka teki kolmen pisteen heiton Jordanin syötöstä. Voiton myötä Jordan voitti jälleen NBA-mestaruuden ja finaalien arvokkaimman pelaajan palkinnon.[61]
Kauden 1997–1998 loputtua Jordanin, Pippenin ja valmentaja Jacksonin sopimukset Chicagon kanssa päättyivät, eikä joukkueen tulevaisuudesta ollut varmuutta. Jordan oli aiemmin ilmoittanut, ettei pelaisi kenenkään muun kuin Jacksonin valmentamassa joukkueessa.[61] Joukkue halusi saada kaiken irti kaudesta, joka olisi mahdollisesti Jordanin viimeinen.[62] Jackson allekirjoitti yhden vuoden jatkosopimuksen, vaikka seuran toimitusjohtaja olisi halunnut erottaa hänet.[63] Chicago voitti 62 ottelua ja rikkoi liigan ennätyksen: seura oli voittanut kolmen kauden aikana ennätykselliset 203 runkosarjan ottelua ja hävinnyt vain 43. Jordan oli runkosarjan paras pisteidentekijä ja voitti viidennen kerran sarjan arvokkaimmen pelaajan palkinnon. Samalla hän nousi NBA-historian kolmanneksi eniten pisteitä tehneeksi pelaajaksi ja eniten tripla-tuplia tehneeksi pelaajaksi. Chicago aloitti pudotuspelit 3–0- ja 4–1-voitoilla New Jerseystä ja Charlottesta. Konferenssin finaaleissa Chicago kohtasi Indianan, jossa pelasi muun muassa Reggie Miller. Ottelupari ratkaistiin vasta seitsemännessä ottelussa, jonka Chicago voitti 88–83.[62] NBA-finaaleissa joukkue kohtasi edelliskauden tapaan Utahin, jolla oli kotietu. Utah voitti ensimmäisen ottelun, mutta Chicago kolme seuraavaa. Viiden ottelun jälkeen Chicago johti ottelusarjaa 3–2, ja seuraava ottelu pelattiin Utahissa.[64] Ottelu ratkesi Chicagon hyväksi viimeisillä sekunneilla, kun Utahin John Stockton heitti viimeisen heiton ohi.[65] Ratkaisuottelu oli NBA-historian katsotuin televisio-ottelu.[66] Jordan teki viimeisessä ottelussa 45 pistettä, enemmän kuin muissa kauden pudotuspeleissä.[64] Hänet valittiin kuudetta kertaa finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.[65]
Toinen lopettamispäätös ja välivuodet (1998–2001)

Pian vuoden 1998 finaalien jälkeen Jordan ilmoitti seuraomistaja Reinsdorfille harkitsevansa vakavasti koripalloilun lopettamista. Hän oli henkisesti uupunut ja tunsi saavuttaneensa koripallossa kaiken mahdollisen. Lisäksi päävalmentaja Jacksonin tilalle tuli Tim Floyd. Kauden 1998–1999 työsulun takia Jordanin lopettamispäätöstä jouduttiin odottamaan tammikuuhun 1999 asti, koska hän halusi auttaa työsulussa liigan muita pelaajia. Tammikuussa Jordan piti lehdistötilaisuuden, jossa hän ilmoitti vetäytyvänsä NBA-koripallosta.[67]
Tammikuussa 2000 Jordan aloitti työt Washington Wizardsin koripallotoimintojen johtoportaassa, ja lisäksi hänelle myytiin osa seurasta. Tätä ennen hän oli yrittänyt ostaa osan Charlotte Hornetsista, mutta kauppa ei toteutunut. Jordanin toivottiin vaikuttavan Wizardin menestykseen, sillä seura oli tammikuuhun mennessä hävinnyt otteluita yli kaksi kertaa enemmän kuin voittanut.[68] Jordan erottikin heti joukkueen valmentajan, ja loppukauden Washingtonia valmensi Darrell Walker.[69] Jordan alkoi koota uutta joukkuetta kesällä 2000, jolloin hän palkkasi valmentajaksi kokemattoman Leonard Hamiltonin.[70] Lisäksi hän hankkiutui eroon ylipalkatuista ja epäsuosituista pelaajista.[71] Kausi 2000–2001 sujui seuralta huonosti, sillä se voitti vain 19 ottelua ja hävisi 63. Hamilton erosi joukkueesta, ja hänen tilalleen palkattiin Doug Collins.[69]
Toinen paluu: Washington (2001–2003)

Collinsin palkkaamisen jälkeen Jordan aloitti harjoittelun uudelleen. Hänen paluustaan alettiin huhuta, mutta Jordan väitti vähentävänsä liikakilojaan. Vähitellen harjoitusten intensiteetti kuitenkin kasvoi, ja Jordan alkoi pelata yksi vastaan yksi -otteluita muita NBA-pelaajia vastaan. Kesän aikana Jordan kärsi loukkaantumisista, mutta syyskuussa 2001 hän ilmoitti palaavansa NBA-koripallon pelaajaksi Washingtonin joukkueessa, vaikka oli aiemmin sanonut lopettaneensa pelaamisen 99,9 prosentin varmuudella. Kaikki eivät olisi halunneet Jordanin palaavan NBA:han, sillä huonot pelit olisivat saattaneet laskea hänen arvostustaan.[69] Hän lahjoitti palkkansa vuoden 2001 terrori-iskujen tukirahastoon.[72] Jordanille maksettiin joukkueessa vähiten palkkaa. Koska hänestä tuli pelaaja, hän joutui luopumaan työpaikastaan Washingtonin johtoportaassa ja myymään osuutensa seurasta.[73]
Washingtonissa Jordan siirrettiin pelaamaan pieneksi laitahyökkääjäksi, vaikka hän oli pelannut Chicagossa heittävänä takamiehenä. Siksi hänellä oli pallollisesta pelaamisesta aiempaa vähemmän vastuuta. Washington aloitti kauden 2001–2002 tappiolla New Yorkille; Jordan teki 19 pistettä. Hän teki kauden aikana eniten pisteitä joulukuussa 2001, ottelussa Charlottea vastaan. Jordan teki silloin 51 pistettä, ja hänestä tuli sarjan vanhin pelaaja, joka on tehnyt 50 pistettä yhdessä ottelussa. Kuukauden päästä hän ylitti 30000 pisteen rajan. Loppukaudesta Jordanin nilkka alkoi ärtyä, joten se leikattiin ja hän joutui olemaan peleistä sivussa. Jordan tuli pian kuitenkin takaisin, ja hänen tarkoituksenaan oli nostaa joukkue pudotuspeleihin, mutta hänen peliaikaansa vähennettiin. Lopulta hän joutui jättämään kauden kahdeksan viimeistä ottelua väliin. Washington voitti 37 ottelua ja hävisi 45 ottelua.[74] Joukkue jäi kahden voiton päähän pudotuspelipaikasta. Jordan oli loukkaantumisista huolimatta joukkueen paras pisteentekijä, ja hänen vuokseen peleissä oli paljon yleisöä. Peliareena oli loppuunmyyty yhtä lukuun ottamatta kaikissa vierasottelussa.[75]
Ennen kautta 2002–2003 ei tiedetty, pelaisiko Jordan ollenkaan, vaikka hänellä oli toinen kausi sopimusta jäljellä. Muun muassa päävalmentaja Collins piti sitä epävarmana. Jordanin nilkka ei ollut vieläkään täysin kunnossa, mutta hän päätti pelata vielä toisen kauden. Hän pystyi pelaamaan kaikki runkosarjan 82 ottelua, joista hän aloitti penkiltä 15. Kauden aikana Jordan pelasi myös neljännentoista ja viimeisen kerran liigan tähdistöottelussa.[76] Jordan teki ottelussa 20 pistettä.[42] Kauden lähestyessä loppuaan Jordanille alettiin jakaa huomionosoituksia: Miamin joukkue esimerkiksi jäädytti pelinumeron 23 Washingtonin pelatessa kaupungissa. Kauden viimeisessä ottelussa Philadelphiaa vastaan vierasyleisö osoitti Jordanille seisten suosiota monta minuuttia. Washington hävisi ottelun selvästi, ja Jordan lähti kentältä paljon ennen pelin loppua. Yleisö vaati kuitenkin hänet takaisin kentälle, ja hän pelasi lopussa vielä muutaman minuutin.[76] Viimeisellä kaudellaan Jordan teki runkosarjassa keskimäärin 20,0 pistettä ottelua kohden.[42]
Koripallouran jälkeen (2003–)
Kun Jordan oli lopettanut NBA-uransa kolmannen kerran, hän luuli palaavansa Washingtonin toimitusjohtajaksi. Jordan tiesi, mitä joukkue tarvitsi, ja hän tunsi muiden NBA-pelaajien vahvuudet, koska oli pelannut heitä vastaan.[76] Washingtonin omistaja päätti kuitenkin erottaa Jordanin[77], vaikka hänen arvioitiin olleen 40–60 miljoonan dollarin arvoinen pelatessaan seurassa kaksi kautta. Jordan asetti tavoitteekseen, että hän omistaisi enemmistön jostakin NBA-seurasta.[78]
Koripallon lisäksi Jordania kiinnosti moottoriurheilu, ja hän perusti moottoripyöräilytallin, Michael Jordan Motorsportsin. Hän oli mukana mainostamassa monia moottoripyöräkilpailuja.[79] Jordan oli mukana myös lukuisissa hyväntekeväisyystempauksissa: hän tuki muun muassa Special Olympics -järjestöä.[80] Kesällä 2006 Jordan osti osan Charlotte Bobcatsin NBA-joukkueesta.[81] Omistuksensa ansiosta hänellä oli oikeus lausua ratkaiseva mielipide seuran koripalloon liittyvistä asioista. Vuonna 2010 hän osti seurasta enemmistön, ja hänestä tuli ensimmäinen entinen NBA-pelaaja, joka omistaa enemmistön NBA-seurasta.[82]
Jordanille myönnettiin marraskuussa 2016 Yhdysvaltain korkein siviileille myönnettävä kunniamerkki, Presidentin vapaudenmitali.[83]
Maajoukkueura

Jordan pelasi Yhdysvaltain koripallomaajoukkueessa ensimmäisen kerran Pan-Amerikan kisoissa 1983. Yhdysvallat voitti kultaa, ja Jordan oli joukkueensa paras pistemies.[15] Seuraavana vuonna hän edusti maataan Los Angelesin olympialaisissa. Yhdysvallat voitti kaikki ottelunsa, ja Jordan oli jälleen joukkueensa paras pistemies.[84] Vuonna 1992 hän oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa Amerikan-mestaruuskilpailuissa, joissa Yhdysvallat voitti kaikki ottelunsa.[85]
Seuraavan kerran Jordan edusti Yhdysvaltoja vuoden 1992 olympialaisissa, kun NBA:n ammattilaispelaajat saivat ensimmäisen kerran osallistua olympiakisoihin. Jordan ei ensin halunnut lähteä mukaan joukkueeseen, mutta muutti mieltään, kun NBA:n tähtipelaajat Larry Bird, Magic Johnson ja Charles Barkley päättivät osallistua.[40] Yhdysvaltain Dream Teamiksi kutsuttu joukkue ei kohdannut olympialaisissa merkittävää vastusta. Pelaajat olivat niin hyviä, että Jordan saattoi keskittyä otteluissa puolustamiseen ja levypallopelaamiseen.[44] Loppuottelussa Yhdysvallat voitti Kroatian 32 pisteellä, mikä oli myös joukkueen pienin voittomarginaali kisoissa.[86]
Pelityyli
Jordan pelasi lähinnä heittävänä takamiehenä, mutta hän pystyi pelaamaan myös pienenä laitahyökkääjänä, kuten hän tekikin paljon Washingtonin-kausinaan.[74] Jordan tunnettiin periksiantamattomasta voitontahdostaan ja korkeasta harjoittelumotivaatiostaan, ja hänen pelityyliään on kuvailtu innostavaksi ja näyttäväksi.[2] Hän harjoitteli määrätietoisesti ja pyrki aina kehittämään itseään, ja tämä asenne iskostui myös hänen joukkuetovereihinsa. Hän yritti aina olla parempi kuin NBA:n muut tähtipelaajat.[87] Jordan oli kuuluisa siitä, että hän pystyi tekemään tärkeitä koreja pelin loppuhetkillä.[88] Hänet tunnettiin myös näyttävästä ponnistusvoimastaan, minkä ansiosta hän sai lempinimet ”Air Jordan” ja ”His Airness”.[89] Uransa lopussa Jordan ei ollut yhtä hyvässä fyysisessä kunnossa kuin alkuvuosina, mutta hän pystyi korvaamaan sen pelikäsityksensä avulla.[74]
Jordan kehitti myös puolustuspeliään, ja hän teki kentällä paljon sellaistakin työtä, mikä ei näy tilastoissa.[90] Hän pelasi psyykkistä peliä ja ärsytti vastustajiaan puhumalla heille pelin aikana.[91]
Jordanilla ei ollut merkittäviä heikkouksia, joskin NBA-uransa alkupuolella hän onnistui kolmen pisteen heitoissa vain alle 20 prosentin tarkkuudella.[92] Uran edetessä hänen kolmen pisteen heittonsa muuttuivat tarkemmiksi, ja parhaalla kaudella hänen tarkkuutensa oli 50,0 prosenttia.[42]
Yksityiselämä

Michael Jordanilla oli lapsuudenperheessään kaksi veljeä ja kaksi sisarta. Michael oli veljeksistä nuorin. Hänen isoveljensä oli myös lahjakas koripalloilija, ja he pelasivat samassa lukiojoukkueessa.[94] Michaelin isä ja veli omistivat urheiluvaateliikkeen, ja hänen äitinsä oli pankkivirkailija.[94] Michaelin isä surmattiin elokuussa 1993.[48] Vuonna 2009 Michael Jordanin sisko sanoi isän käyttäneen häntä seksuaalisesti hyväksi.[95]
Yliopistossa ollessaan Jordan piti itseään ensisijaiseti opiskelijana eikä niinkään urheilijana. Hän halusi koulutuksen ja opiskeli maantiedettä.[13] Hän joutui keskeyttämään opinnot vähäksi aikaa siirryttyään NBA:han, mutta valmistui vuonna 1985.[16]
Jordan meni syyskuussa 1989 naimisiin Juanita Vanoyn kanssa.[32] Heillä on kaksi poikaa ja yksi tytär.[96] Juanita haki avioeroa vuonna 2002, mutta veti erohakemuksen pian pois. Vuonna 2006 pariskunta erosi kuitenkin yllättäen.[97] Juanita Vanoyn on arveltu saaneen eron yhteydessä 168 miljoonaa dollaria.[98] Joulukuussa 2011 Jordan kihlautui kuubalais-yhdysvaltalaisen Yvette Prieton kanssa.[99] Pari meni naimisiin huhtikuussa 2013, ja helmikuussa 2014 Prieto synnytti kaksostytöt.[100]
Jordanin avioliiton aikana paljastui, että hänellä oli ollut salasuhde vuosina 1989–1991. Hän oli vaatinut rakastajatartaan vaikenemaan suhteesta ja maksanut tälle 250000 dollaria, mutta nainen väitti hänen luvanneen maksaa enemmän, peräti viisi miljoonaa dollaria.[101] Jordan haastoi vuonna 2002 entisen rakastajattarensa oikeuteen kiristyksestä, ja oikeuden päätöksen mukaan hän ei ollut naiselle velkaa.[102]
Vuoden 1993 pudotuspelien aikana Jordan nähtiin peliä edeltävänä iltana Atlantic Cityn kasinolla, mikä herätti pahennusta. Hänet oli nähty uhkapelaamassa aiemminkin.[103] Vuonna 2005 Jordan myönsi 60 Minutes -ohjelmassa, että hänellä oli ollut ongelmia uhkapelin kanssa, ja hänen väitettiin myös hävinneen niissä huomattavia summia.[104]
Merkitys
Koripallo

Jordan oli ensimmäisiä maailmanlaajuisesti tunnettuja koripalloilijoita. Hän ei saanut julkisuutta ainoastaan koripallouransa, vaan myös yksityiselämänsä ja Niken mainoksien ansiosta.[105] Jordania arvostettiin jo hänen koripallouransa alussa, sillä hänen katsottiin tuoneen heti uutta elämää Chicagon joukkueeseen.[106] Vuoden 1986 pudotuspelien aikana Larry Bird sanoi: "Luulen, että Jumala on naamioitunut Michael Jordaniksi."[107] Hän voitti liigan pistetilaston ennätykselliset kymmenen kertaa, joista seitsemän perättäisinä vuosina. Se on myös liigan ennätys, jonka hän jakaa Wilt Chamberlainin kanssa.[2]
Jordan esiintyi Sports Illustrated -lehden kannessa ennätyksellisesti 49 kertaa.[108] Hänet valittiin vuonna 1991 Sports Illustratedin vuoden urheilijaksi.[109] Vuonna 1996 hänet valittiin NBA:n 50:n kaikkien aikojen merkittävimmän pelaajan listalle ja vuonna 2009 Basketball Hall of Fameen.[110] Vuonna 1999 ESPN valitsi Jordanin 1900-luvun parhaaksi pohjoisamerikkalaiseksi urheilijaksi.[3] Myös AP teki vastaavan listan, jossa Jordan oli toisena Babe Ruthin jälkeen.[4] Lisäksi AP valitsi hänet kolme kertaa vuosina 1991–1993 vuoden urheilijaksi[111] ja 1900-luvun parhaaksi koripalloilijaksi.[112]
Jordanin ponnistusvoima oli hyvä, ja hän innoitti nuoria koripalloilijoita.[113] Hän osallistui NBA:n donkkikilpailuihin, jotka hän voitti kaksi kertaa, 1987 ja 1988.[2] Monet nuoret pelaajat yrittivät jäljitellä Jordanin donkkeja.[113] NBA:n tähtipelaajista muun muassa Lebron James[114] ja Dwyane Wade ovat kertoneet Jordanin olleen heidän esikuvansa.[115] Jordaniin on verrattu myös useita myöhemmin pelanneita NBA-pelaajia, kuten Kobe Bryantia.[88]
Jordanille pystytettiin vuonna 1994 patsas Chicagoon United Centerin läheisyyteen.[116]
Elokuvat, musiikki ja videopelit
Jordan on esiintynyt yhdessä Looney Tunesin hahmojen kanssa,[117] esimerkiksi Väiski Vemmelsäären kanssa vuoden 1993 Super Bowlin mainoskatkolla.[118] Vuonna 1996 hän esiintyi hahmojen kanssa elokuvassa Space Jam.[117] Jordanille jopa rakennettiin harjoittelua varten kuvauspaikalle oma koripallokenttä. Space Jam tuotti lipputuloina 230 miljoonaa dollaria.[119] Elokuvassa esiintyi paljon Jordanin edustamien yhtiöiden tuotesijoittelua.[117] Musiikkialalla Jordan on esiintynyt muun muassa Michael Jacksonin Jam-kappaleen musiikkivideolla.[120]
Videopeleissä Jordan esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1988, jolloin julkaistiin peli Jordan vs. Bird: One on One. 1990-luvun alussa hän oli mukana NBA-pelisarjassa. Vuonna 1993 julkaistiin tietokonepeli Michael Jordan in Flight, ja seuraavana vuonna ilmestyi Michael Jordan: Chaos in the Windy City. Space Jam -elokuvan yhteydessä ilmestyi myös samanniminen Space Jam -videopeli. 2000-luvulla Jordan esiintyi lukuisissa NBA-pelisarjan videopeleissä.[121] Lisäksi Jordan on esiintynyt NBA 2K11 ja NBA 2K12-pelin pelikannessa.[122]
Mainokset ja liike-elämä
Jordan alkoi rakentaa itsestään niin kutsuttua superbrändiä jo ennen kuin hän lopetti aktiiviuransa ensimmäisen kerran. Hän vaati Nikelta miljoonien korvauksia tulonmenetyksistä eikä olisi halunnut lähteä yrityksen mainoskasvoksi. Jordan tuli kuitenkin tunnetuksi etenkin Niken mainoskampanjoista, eikä Nike halunnut hänen edustavan muita yhtiöitä.[117] Hän oli mukana Niken markkinoinnissa vuodesta 1985 lähtien. Uuden teknologian, kuten hidastuksien avulla saatiin aikaan vaikutelma, että Jordan oli lähes yli-inhimillinen olento ja pystyi lentämään ilman halki. Niken mainosten ansiosta Jordanista tuli ympäri maailman tunnettu supertähti.[123]
Niken lisäksi Jordan esiintyi muun muassa Gatoraden, McDonald’sin ja Coca-Colan mainoksissa. Esimerkiksi McDonald’sin mainoksessa hän pelaa heittokilpailua Larry Birdin kanssa.[124][125] Vuonna 1996 tehdyn tutkimuksen mukaan Jordan oli hyväpalkkaisin urheilumaailman mainoskasvo, sillä hän ansaitsi vuodessa mainoksilla 40 miljoonaa dollaria.[126]
Jordan ansaitsi pelajasopimusten ohella sponsoroinnista. Esimerkiksi vuonna 1999 hän sai sponsoroinnista 47 miljoonaa dollaria, mistä Niken osuus oli 16 miljoonaa. Vuonna 1998 Forbes arvioi, että Jordanin vaikutus Yhdysvaltain taloudelle oli ollut 10 miljardia dollaria.[127]
Jordan kehitti vuonna 1985 yhteistyössä Niken kanssa oman koripallokenkäsarjan, Air Jordanin. Aluksi hän ei suostunut pitämään kenkiä, koska ”näyttäisi niissä pelleltä”. Lisäksi NBA kielsi Air Jordan -kenkien käytön, ja sen vuoksi Nike joutui maksamaan sakkoja aina, kun Jordan käytti kenkiä peleissä. Myöhemmin Air Jordanista on tullut markkinoille lukuisia eri malleja.[128] Nike aloitti myös Jordanin brändin, joka myi vuonna 2006 yli 500 miljoonan dollarin arvosta.[129] Vuonna 2010 brändin arvoksi arvioitiin miljardi dollaria. Samana vuonna Forbes listasi Jordanin maailman 20 vaikutusvaltaisimmaksi julkisuuden henkilöksi. Hänen arvioitiin ansainneen vuoden aikana 55 miljoonaa dollaria.[130]
Jordan on mukana myös ravintola-alalla: hänellä on nimikkoravintoloita Chicagossa, New Yorkissa ja Connecticutin osavaltiossa.[131]
Saavutukset
[42][132][110]

Henkilökohtaiset saavutukset
5 × NBA:n arvokkain pelaaja: 1988, 1991, 1992, 1996, 1998
6 × NBA:n finaalien arvokkain pelaaja: 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998
NBA:n vuoden puolustuspelaaja: 1988
9 × NBA:n puolustustähdistön ykköstähdistö: 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993,  1996, 1997, 1998
NBA:n vuoden tulokas: 1985
10 × NBA:n ykköstähdistö: 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998
NBA:n tulokkaiden ykköstähdistö: 1985
14 × NBA:n tähdistöottelu: 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998, 2002, 2003
3 × NBA:n tähdistöottelun arvokkain pelaaja: 1988, 1996, 1998
10 × NBA:n pistekuninkuus: 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998
2 × NBA:n donkkikilpailun voitto: 1987, 1988
Kolmanneksi eniten pisteitä NBA:n runkosarjan historiassa: 32292
Eniten pisteitä NBA:n pudotuspelien historiassa: 5987
Korkein ottelukohtainen pistekeskiarvo NBA:n runkosarjan historiassa: 30,12
Korkein ottelukohtainen pistekeskiarvo NBA:n pudotuspelien historiassa: 33,45
Valinta NBA:n 50 merkittävimmän pelaajan listaukseen vuonna 1996.
Valinta Basketball Hall of Fameen vuonna 2009.

Joukkuesaavutukset
Pan-Amerikan mestaruus: 1983
2 × Olympiakultaa: 1984, 1992
6 × NBA-mestaruus: 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998
Amerikan-mestaruus: 1992
NCAA-mestaruus: 1982

Tilastot
Runkosarja

Pudotuspelit

O = ottelut, PTH % = NBA:ssa pelitilanneheitot, eli kahden ja kolmen pisteen heitot, 3P % = kolmen pisteen onnistumisprosentti, 1P % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Houghton, Sarah| title = Michael Jordan: The best ever| location = Bloomington| publisher = Red Brick| year = 2002| id = ISBN 0-7368-4002-8| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Klein, Naomi| title = No Logo: Tähtäimessä brändivaltiaat| others = Translated by Laaksonen, Liisa & Tillman, Maarit| publisher = WSOY| year = 2000| id = ISBN 951-0-26275-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = McGovern, Mike| title = Michael Jordan: Basketball player| location = New York| publisher = Ferguson| year = 2005| id = ISBN 978-0-8160-5876-1| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Porter, David L.| title = Michael Jordan: A Biography| location = Westport| publisher = Greenwood| year = 2007| id = ISBN 978-0-313-33767-3| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Raber, Thoms R.| title = Michael Jordan: Returning Champion| location = Minneapolis| publisher = Lerner Publications| year = 2002| id = ISBN 0-8225-0473-1| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]}}
Viitteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Luokka:Afroamerikkalaiset
Luokka:Vuonna 1963 syntyneet
Luokka:Yhdysvaltalaiset miljardöörit
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Kuinka pitkä on koripalloilijan keskimääräinen ura?


PlayStation (, virallisesti lyhennettynä PS, joskus myös PSX, PS1 tai PSone) on Sonyn kehittämä 32-bittinen viidennen sukupolven pelikonsoli. PlayStationin nimi sen kehitysvaiheessa oli PSX. PlayStation julkaistiin Japanissa 3. joulukuuta 1994, Yhdysvalloissa 9. syyskuuta 1995 ja Euroopassa 29. syyskuuta 1995. PlayStationia on myyty yli 100 miljoonaa ja sen pelejä lähes miljardi kappaletta. Konsolin valmistus lopetettiin 23. maaliskuuta 2006 eli 11 vuotta julkaisunsa jälkeen.
PlayStationia seurasivat PlayStation 2 (2000), PlayStation 3 (2006) ja PlayStation 4 (2013).
Historia
Kehitys

PlayStationin alkujuuret ulottuvat vuoteen 1988 asti. Nintendo oli yrittänyt käyttää levyketeknologiaa Famicomin kanssa, mutta sen kanssa oli ongelmia. Magneettiset levykkeet osoittautuivat huonosti kestäviksi, ja niitä saattoi kopioida helposti. Niinpä Nintendo oli heti kiinnostunut, kun Sonyn ja Philipsin kehittelemän CDROM/XA:n määrittelyt julkaistiin. Tämä CD-ROMin laajennettu formaatti yhdisti äänen, kuvan ja tietokonedatan sekä mahdollisti niiden käytön samanaikaisesti. Nintendo lähestyi Sonya kehittääkseen Super Nintendo Entertainment Systemiin CD-ROM-laajennuksen, jota silloin kutsuttiin nimellä ”SNES-CD”. Sopimus syntyi, ja työt alkoivat.
Sony suunnitteli myös toisen Sony-merkkisen konsolin kehittämistä, joka olisi Nintendon kanssa yhteensopiva mutta myös paremmin kodin viihdekeskukseksi sopiva. Uusi konsoli käyttäisi sekä SNESin moduuleita että uutta CD-formaattia, jonka Sony suunnittelisi. Tätä formaattia käytettäisiin myös SNES-CD-levyissä, mikä vahvistaisi Sonyn hallitsevaa asemaa Nintendon johtavasta asemasta huolimatta videopelimarkkinoilla.
SNES-CD oli tarkoitus esitellä kesäkuussa 1991 Computer Electronics Show’ssa. Nintendon Hiroshi Yamauchi huomasi, että Nintendon ja Sonyn alkuperäinen sopimus vuodelta 1988 takasi Sonylle täydellisen kontrollin SNES-CD-formaatilla julkaistuihin peleihin. Hän raivostui ja totesi sopimuksen olevan täysin mahdoton; samalla hän peruutti salassa kaikki Nintendon ja Sonyn SNES-CD-suunnitelmat. Niinpä CES:ssä ei juhlittu yhteistyösopimusta, vaan Nintendon puheenjohtaja Howard Lincoln astui lavalle ja paljasti, että he tekivät nyt yhteistyötä Philipsin kanssa. Kaikki Nintendon ja Sonyn kanssa aikaansaatu työ oli tarkoitus hylätä. Lincoln ja Minoru Arakawa olivat Sonyn tietämättä lentäneet Eurooppaan Philipsin päämajaan ja muodostaneet toisenlaisen allianssin, jossa Nintendolla olisi parempi lisenssi Philipsin valmistamiin laitteisiin.
Nintendon ilmoitus oli järisyttävä. Se oli yllätys messuvieraille (Sony oli juuri edellisenä yönä esitellyt yhteistyöprojektia nimellä ”Play Station”), ja japanilainen yleisö piti sitä petoksena: japanilaisessa bisneskulttuurissa oli ennenkuulumatonta, että japanilainen yhtiö hylkäisi maanmiehensä ja lähtisi eurooppalaisten kelkkaan.
Yhteistyöprojektin kaaduttua Sony harkitsi ensin tutkimusprojektin keskeyttämistä mutta päätti lopulta hyödyntää jo tehtyä työtä ja viimeistellä tuotteen valmiiksi konsoliksi. Tällöin Nintendo jätti haasteen, jonka mukaan Nintendolla oli oikeudet nimeen ja julkaisu tulisi estää. Tuomari ratkaisi lopulta asian Sonyn hyväksi. Lokakuussa 1991 viimein valmistettiin ”Sony Play Stationin” ensimmäiset versiot. Arvioiden mukaan näitä laitteita tehtiin ainoastaan noin 200 kappaletta. Vuoden 1992 lopussa Nintendo ja Sony pääsivät sopimukseen, jonka mukaan Sony Play Station tukisi SNESin pelejä.
Tässä vaiheessa Sony kuitenkin huomasi, että SNESin teknologia alkoi vanhentua ja uuden sukupolven pelikoneet olivat pian tulossa. Niinpä se suunnitteli Play Stationin kokonaan uudestaan vuoden 1993 alusta alkaen, minkä yhteydessä SNES-tuki pudotettiin ja nimestä poistettiin välilyönti. Sony ennusti aivan oikein, että peligrafiikan tulevaisuus olisi spritejen sijaan polygoneissa, ja PlayStationista tuli ensimmäinen pelikonsoli, joka oli suunniteltu aitoa 3D-grafiikkaa varten.[1]
PlayStation on eräs peliteollisuuden historian pitkäikäisimmistä tuotteista; laitetta valmistettiin yli 11 vuoden ajan. Sony ilmoitti 23. maaliskuuta 2006 lopettavansa PlayStation One -yksiköiden valmistamisen.
Myynti
18. toukokuuta 2004 mennessä Sony oli myynyt maailmanlaajuisesti 100 miljoonaa PlayStation- ja PSone-konsolia. Maaliskuussa 2005 tarjolla oli 7743 eri ohjelmistoa, joita oli myyty yhteensä 959 miljoonaa kappaletta. PlayStationin logon suunnitteli Manabu Sakamoto, joka suunnitteli logot myös Sonyn VAIO-tuotteisiin.
Tunnetuimpia PlayStation-pelejä
Konsoli oli erittäin suosittu ja synnytti niin sanotun ”pleikkarisukupolven”. PlayStationin tunnetuimpia pelejä olivat Tomb Raider, Final Fantasy VII, Resident Evil, Tekken, Ridge Racer, WipEout, Gran Turismo, Crash Bandicoot, Spyro sekä Metal Gear Solid.
Muut versiot

Ensimmäinen uusi versio oli varhain 1996 tehty päivitys, jossa pyrittiin vähentämään ylikuumenemisesta aiheutuvia ongelmia. Useat pelaajat olivat valittaneet videopätkien nykivän sekä konsolista kuuluvan tikittävää ääntä. Ongelmaan näytti tepsivän konsolin kääntäminen ylösalaisin tai sivuttain, vaikka eräät pelaajat tyytyivät iskemään konsolin kantta. Tämä ongelma periytyi sittemmin ensimmäisen sukupolven PlayStation 2:een.
Sony ei muuttanut konsolin teknisiä ominaisuuksia tai ulkonäköä mutta poisti japanilaisesta versiosta jääneet RCA-portit. Samalla poistettiin myös rinnakkaisportti kustannussyistä, ja yhtiö paransi hieman laseryksikön kokoamismenetelmää.
Sony valmisti alkuperäisestä konsolista uudelleen suunnitellun version, joka mahtui pienempään ja ergonomisempaan koteloon (eli käytännössä slim-versio). Uuden laitteen nimeksi tuli PSone, ja se esiteltiin syyskuussa 2000.
PlayStationin ominaisuuksia voi laajentaa asentamalla siihen mod-piirin. Tällöin on mahdollista pelata muista maista tuotuja pelejä sekä pelejä, jotka eivät ole saaneet Sonyn virallista hyväksyntää. Myös piraattipelien pelaaminen onnistuu tällaisella piirillä.
Tekniset ominaisuudet
Pääprosessori

MIPS R3000A -yhteensopiva (R3051) 32-bittinen RISC-piiri, joka toimii 33,8688 MHz:n nopeudella
LSI Logic Corp. valmistaa piiriä SGI:ltä lisensoidulla teknologialla.
Ominaisuuksia:
Laskentateho: 30 MIPS
Väylän kaistanleveys: 132 Mbit/s
Käskyvälimuisti: 4 kt
Datavälimuisti: 1 kt
Geometrinen yksikkö
Tämä osa sijaitsee pääprosessorin sisällä ja tarjoaa koneelle 3D-grafiikassa tarvittavat vektorilaskentakäskyt.
Ominaisuuksia:
Laskentateho: 66 MIPS
360000 täytettyä polygonia sekunnissa
180000 tekstuurimapattua ja valaistua polygonia sekunnissa
Datanpurkamisyksikkö
Tämä keskusyksikön sisällä oleva piiri hoitaa kuvien ja videoiden purkamisen.
Grafiikkayksikkö
Tämä keskusyksiköstä erillinen piiri hoitaa 2D-grafiikan (mukaan lukien 2D-muotoon muunnettujen 3D-polygonien) piirtämisen.
Ominaisuuksia:
16,7 miljoonaa väriä
Resoluutio välillä 256 × 224 ja 640 × 480
4000 8 x 8 -kokoista spriteä spritekohtaisella skaalauksella ja rotaatiolla
Parallaksivieritys
Tasa- ja gouraud-varjostus sekä teksturointi
Ääniyksikkö
24 kanavaa 44,1 kilohertsin näytteenottotaajuudella
Muisti
2 megatavua RAM-muistia
1 megatavu videomuistia
512 kilotavua äänimuistia
512 kilotavua käyttöjärjestelmän ROM-muistia
CD-ROM-asema
Kaksinkertainen nopeus (maksimissaan 300 kt/s)
Katso myös
PlayStation Portable
PocketStation
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Sonyn pelikonsolit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Egtvedin tyttö (, 1370 eaa.[1], varhaispronssikausi, Monteliuksen periodi II [2]) oli tyttö tai nuori nainen, jonka hyvin säilyneet jäännökset löydettiin vuonna 1921 Tanskan Etelä-Jyllannin Egtvedin kylän ulkopuolelta. Hautauksen tyyli kuuluu Skandinavian pronssikaudelle.[3][4]
Vainaja oli haudattu tammen rungosta koverrettuun arkkuun, tammiarkkuun, ja arkku oli peitetty Storehøjn hautakummun sisään. Osa vainajan kudoksista on säilynyt hyvin. Tytön vaatetuksesta ja arkun hauta-antimista on voitu päätellä paljon skandinavian pronssikauden elämänmenosta. Tarkemmat tutkimukset osoittavat, että tyttö on mahdollisesti ollut kotoisin Etelä-Saksasta ja että hän on kenties matkustanut Tanskan ja Etelä-Saksan välillä useasti ennen kuolemaansa Tanskassa.[3][4]
Tammiarkku ja vainajan jäännökset kuuluvat Kööpenhaminassa sijaitsevan Tanskan kansallismuseon kiinteään näyttelyyn. Myös Egtvedin ennallistetun hautakummun viereen on rakennettu yleisölle vapaa museomainen esittelytila.[3][4]
Tutkimushistoriaa

Helmikuussa 1921 egtvediläinen viljelijä Peter Platz oli tasoittamassa pellollaan olevaa hautakumpua. Tätä tehdessään hän kohtasi kummun itäreunassa tukkipuun, jota hän alkoi epäillä haudan sisärakenteeksi. Hän keskeytti työnsä ja ilmoitti löydöstään kirjeitse Tanskan kansallismuseoon Köpenhaminaan. Paikalle saapui vanhempi arkeologi Thomas Thomsen, joka totesi rakennelman olevan varhaispronssikautinen hautakumpu. Edellisestä tammiarkkuisesta löydöstä oli kulunut jo kolme vuosikymmentä, joten arkku haluttiin tutkia hyvin ja se siirrettiin sellaisenaan kansallismuseoon. Siellä sen tutkivat arkeologi Thomsen ja konsenvaattorit Gustav Rosenberg ja Julius Raklev. Heidän perusteellinen tutkimus ja löydösten varovainen konservointi on mahdollistanut nykyiset, 100 vuotta myöhäisemmät, lisätutkimukset.[5][1]
Thomsen palasi vielä takaisin Egtvediin tutkimaan hautakummun jäännöksiä. Hän kuuli Platzilta, että neljä vuotta aiemmin tämä oli paljastanut maasta kivetyn alueen tytön haudasta neljä metriä etelään. Kivet olivat jäänne toisesta haudasta, joka oli tuhoutunut mahdollisesti haudanryöstössä paljon aikaisemmin. Koska toinen hauta sijaitsi puoli metriä tytön hautaa korkeammalla, arveli Thomsen tämän hautauksen tapahtuneen myöhemmin. Platz oli poistanut kivet paikoiltaan ja tasoittanut sitten paikan.[1][2]
Vuonna 1981 hautakummun jäänteet tutkittiin varmuuden vuoksi vielä kerran. Silloin huomattiin hautakummun rakenteiden jättämän halkaisijaltaan 22 metrisen jäljen alustaansa. Kummun reunan ympärillä näkyi jäänteet kivetyksestä, joka on muinoin ollut ilmeisesti kattava ja yhtenäinen. Kaivauksissa selvisi myös, että pääkummun vieressä ja sen eteläisellä puolella oli jälkiä toisestakin kummusta. Lopuksi havaittiin kummun lounaisreunassa uurnahautaus, joka liitettiin pronssikauden lopussa ja rautakauden alussa vallinneeseen uurnakenttäkulttuuriin. Kun kaivaukset oli suoritettu, rekonstruoitiin hautakumpu sen alkuperäisiin mittoihinsa. Hautakumpu on Egtvedin nähtävyytenä yhdessä haudasta kertovan näyttelytilan kanssa.[1]
Vuonna 1991 teetettiin tammiarkun vuosirenkaista dendrokologinen ajoitus, jossa puun kaatamisvuodeksi saatiin vuosi 1370 eaa. Kun oletataan, että tammi kaadettiin samana vuonna kuin tytön haudattiinkin, voidaan tytön kuolinvuosi määrittää sen avulla tarkasti. Yleensä arkeologiset ajoitukset sisältävät 100–200 vuoden virhemarginaalin.[1]
Vuonna 2015 tutkittiin vainajan, lapsen ja joidenkin hauta-antimien hiili-isotooppien ja strontium-isotooppien suhteita. Niiden tuloksina voidaan pitää varmana, että sekä tyttö ja lapsi että vaatteiden materiaalit ja naudan vuota olivat muualta kuin Tanskasta tai Pohjois-Saksasta. Julkisuudessa on arveltu, vallitsevaan nykykäsitykseen nojautuen, että niiden alkuperää tulisi hakea Etelä-Saksasta ja siellä Schwarzwaldin vuorten ympäristöstä. Sieltä kun oltiin tiiviissä yhteydessä Tanskaan juuri varhaispronssikaudella.[1]
Hautaus
Vainaja haudattiin tammisesta puunrungosta kirveellä koverretussa arkussa. Arkun ulkoinen pituus oni 2,00–2,18 metriä ja koverretun kaukalon sisäpituus on 1,80 metriä pitkä. Puunrunko on 0,68 metriä leveä ja 0,53 metriä paksu. Molemmat puoliskot kuuluvat samaan katkaistuun puunrunkoon, joka oli tätä tarkoitusta varten halkaistu. Arkku oli asetettu maahan kivipatjan päälle ja peitetty 4–5 metriä korkealla maakummulla. Tyttö oli astettu makaamaan arkkuun selälleen, jalat suorina ja käden suorina vartalon suuntaisina. Hän on ollut arviolta 160 senttimetriä pitkä [2]. Arkun pohja oli pehmustettu naudan vuodalla ja eri puolille arkkua oli aseteltu mukaan hauta-antimia. Lopuksi kaikki oli peitetty villaisella peitolla, jonka päälle polvien kohdalle oli laitettu siankärsämöitä. Lopuksi kaikki on kiedottu naudan vuodalla tiukasti yhteen ennen arkun kannen sulkemista.[3][5][1][6][2]
Vainajasta on säilynyt tunnistettavina hiuksia, aivot, hampaita, kynsiä ja hieman ihoa. Vainajan luut ja muu kudos on hajonnut kokonaan. Vaatetus on säilynyt erittäin hyvin. Hänellä oli ollut yllään lyhyt hihapaita, joka oli valmistettu karkealankaisesta villakankaasta [4]. Naruhame oli ulottunut polviin asti ja se oli valmistettu naruja solmimalla. Jalkaterät oli kiedottu karkeisiin kangaspaloihin, mutta kenkiä ei ole löytynyt arkusta [7]. Vyötäröllä tai vatsan päällä oli kudottu vyö, johon oli kiinnitetty pyöreä pronssista valmistettu ja spiraalikuvioilla koristeltu vyölevy. Vyössä oli kiinni myös sarvesta valmistettu kampa. Käsissä oli ollut pronssirenkaat ja toisessa korvassa korvarengas. Hänen kasvojensa viereen oli asetettu puunkuoresta valmistettu rasia, jossa säilytettiin hiusverkkoa ja pronssista luukahvaista naskalia [1]. Jalkojen viereen oli asetettu tuohikuppi, jossa oli jäänteitä jonkinlaisesta kuivuneesta oluesta. Tämän vierestä löytyi 5–6-vuotiaan lapsen poltettut luut vaatenyyttiin kiedottuina.[3][5][1]

Tutkimuksista tehdyt päätelmät
Vaatteet
Tytön hame oli valmistettu alas riippuvista naruista, jotka olivat molemmista päistä kiinni hameen reunapunoksissa. Hame oli 38 senttimetriä pitkä, mutta se oli kiedottuna kahdesti vyötärön ympäri. Hame on tyypiltään sama, jota on käytetty yleisesti pronssikaudella Skandinaviassa. Samanlaisia hameita on kuvattu myös pienissä pronssifuguureissa, jotka on löydetty Næstvedin läheltä Grevensvængesta, Sjællandista. Figurit esittävät rituaalista tanssia suorittavia tyttöjä. Jos hameen tyyppi ja rituaalit liittyvät toisiinsa, voisi koristeltu pronssinen vyölevy saada kiinnostavan lisäselityksen. Toisaalta vyölevyjä tavataan muistakin haudoista, jossa on haudattu vanhempiakin naisia. Tyttö vaikuttaa naimattomalta, sillä vanhemmilla naisilla hame on ollut pitkä.[8][9]
Tytön paita oli valmistettu villalangoista kudotusta kankaasta, jonka villa oli peräisin muualta kuin Tanskasta. Tämä näkyi suoraan kangasta tutkimalla, sillä jo Thomsen oli maininnut, että villan laatu oli tanskalasita villaa hienompaa. Villamateriaali tai valmis paita oli siten ostettu tai tuotu mukanaan muualta. On muistettava, että kesällä pukeuduttiin kevyemmin ja ehkä ihoa vasten käytettiin silloin ladukkaampaa villaa, mutta toisaalta se voi olla myös merkki vauraudesta.[4][10][1][11]

Paidan jäljitelmä Egtvedin museossa
Hameen ja kiekon jäljitelmät Egtvedin museossa
Mahdollinen vaikutelma tytöstä

Naudan vuota
Naudan vuota on osittain maatunut. Vuodan nahkaista osaa ei ole säilynyt, mutta naudan pitkä karvoitus on säilynyt yhtä hyvänä kuin tytön hiuksetkin. Vaikka tytön ruumis on maatunut, voidaan hänen ruumiinsa jättämä jälki vuodassa päätellä karvoituksen painaumista ja karvoituksen asennosta. Tästä jäljestä on nähty tytön olleen ruumiin rakenteeltaan hoikka ja että hän on ollut noin 160 senttimetriä pitkä.[4][10][1]
Olutastia
Jakojen juureen sijoitetussa tuohikipossa oli ruskeaa ainetta. Analyysin mukaan aine olisi ollut kuivuneen juoman jäännöstä. Aineen kemiallinen rakenne viittaisi käyneeseen juomaan, joka olisi ollut jonkinlaista olutta. Juomaan olisi sekoitettu mukaan makeaa hunajaa, koska kiposta löytyi 55 kasvin siitepölyä. Juoma oli valmistettu puolukoista tai karpaloista, johon oli sekoitettu ainakin vehnän siemeniä ja suomyrttiä. Kippo sijaitsi arkun jalkopäässä ja siitä arvellaankin, että siitä on juotu ennen arkun lopullista sulkemista.[12]
Pronssinen vyölevy
Pyöreä vyölevy oli kiinnitetty vyötäröllä olleeseen punottuun vyöhön ja se sijaitsi löydettäessä suurin piirtein tytön navan kohdalla. Kiekko oli koristeltu ornamenteilla ja kaksoisspiraalikuvioilla, jotka kiertävät samankeskisesti kiekon keskipistettä eri etäisyyksillä. Keskellä kiekkoa sijaitsee nuppi, jollaisia on kilvissäkin. Nupin lähellä sitä kiertää kaksi kapeaa ornamenttia. Seuraavaksi niitä ympäröivät kymmenen spiraalikuviota, jotka seuraavat toisiaan ja ovat toisissaan kiinni. Spiraaleja kiertää kaksi vierekkäistä ornamenttirengasta, ja näiden ympärillä 17 samanlaista spiraalia kuin edellä. Kiekon ulkoreunaa kiertää toistamiseen kaksi ornamenttirengasta. Pronssimetallin laatu viittaa Alppien seuduilla valmistettuun pronssilaatuun. Kiekon kierteinen spiraalikuviointi on sama mitä tavataan monissa aurinkokulttiin liitetyissä yhteyksissä ja mkä on ollut Skandinaviassa vallalla tuohon aikaan.[4][10]
Tytön hiukset, hampaat ja kynnet

Arkusta löytyi pään kohdalta 27 hammasta ja niiden avulla pääteltiin tytön ikä. Hän on ollut kuolleessaan 16–18-vuotias. Tytöltä ovat säilyneet myös keskipitkät hiukset ja kynnet. Hiukset olivat olleet takaa vapaana ja ne ulottuivat hänen olkapäilleensä, mutta edestä ne olivat leikattu lyhyiksi. Tutkijat ovat analysoineen hiuksista, hampaista ja kynsistä löytyviä hivenaineita määrittääkseen tytön asuinseudun. Koska hiukset ja kynnet kasvavat hitaasti ja samalla niihin kertyy ravinnosta tulevia hivenaineita, voidaan niistä tehdä johtopäätöksiä ravinnon laadusta ja ravinnon kasvualueesta. Analyysin tulokset poikkesivat paikallisista vertailutuloksista niin paljon, joten tytön asuinpaikaa alettiin etsiä muualta kuin Tanskasta. Hivenaineista strontiumin eri isotooppien jakauma näyttelee etsinnässä täkeää osaa.[4][1]
Näytteiden strontiumin isotooppipitoisuudet poikkeavat Tanskasta ja Pohjois-Saksasta saatuihin vertailunäytteisiin. Tytön mahdollisia asuinpaikkoja ovat voineet siten olla Ruotsi, Norja, Länsi- tai Etelä-Eurooppa. Kun samalla huomioitiin yleistidot varhaispronssikauden tilanteesta, ilmoitettiin asuinseudun vahvimmaksi ehdokkaaksi Etelä-Saksan Schwarzwaldin ympäristö. Koska kynnet ja pitkät hiukset kasvavat hitaasti, tallentuu niihin hivenaineita pitkältä ajanjaksolta. Analyysissä leikattiin 23 senttimetriä pitkästä hiusnäytteestä ja sormen kynnestä näytteitä eri kohdista, jotka vastasivat ajallisesti eri aikoja lähimenneisyydessä. Ajankohdat voitiin päätellä tuntemalla hiusten ja kynsien normaalit kasvunopeudet. Tutkijat ovatkin voineet kertoa, että tyttö oli matkustanut edestakaisin Etelä-Saksan ja Tanskan välillä elämänsä viimeisen 23 kuukauden aikana. Matkaa on ilmeisesti taitettu veneellä, sillä muuten on vaikea ymmärtää niin pitkän matkan taittaminen useaan kertaan. Noin 13–15 kuukautta ennen kuolemaansa hän oli hivenainevertailun mukaan elänyt samankaltaisissa oloissa, missä hän oli syntynyt. Tämän jälkeen hän oli matkustanut toiseen elinympäristöön, mikä on voinut olla Tanskan Jyllanti. Vietettyään siellä 9–10 kuukautta, hän oli palanut takaisin alueelle, joka on muistuttanut hänen synnyinseutujaan, ja oli viettiänyt siellä 4–6 kuukautta. Täältä hän oli matkustanut Egtvediin, missä hän oli ehtinyt viettää aikaa vähintään kuukauden ennen kuolemaansa. Paluun jälkeisen ajan lyhyys havaittiin juuri kynsien pitoisuuksista.[4][10][6]
Tytön hammaskiilteestä saadaan tietoa ympäristön kemiallisista piirteistä hampaiden muodostumisen aikaana eli kun tyttö oli ollut noin 3–4-vuotias. Näyte ei vastaa Tanskassa saatavaa vastaavaa hivenainejakaumaa, joten nämä ikävuodet oli tyttö viettänyt muualla. Tytön hiuksista yritettiin eristää myös geneettistä perimää, mutta perimä oli tuhoutunut tammiarkun kosteassa ja happamassa olosuhteessa liikaa. Hiusnäytteiden hiili-isotooppien jakaumasta voitiin kuitenkin päätellä ravinnon sisältämän proteiinin laatu. Hän oli yleensä nauttinut ravinnoksi ei-merellistä proteiinia, mutta tällaisten vaiheiden välissä (matkoilla) saatiin merkkejä vähäproteiinisesta ravinnosta.[10]
Tutkija Kristian Kristiansen Göteborgin yliopistosta kertoo, että Tanskassa ja Etelä-Saksassa oli varhaispronssikaudella olemassa kaksi tiivistä yhteisöä, joiden arkeologiset löydöt ovat molemmissa rikkaat ja melko samankaltaiset. Yhteisöt olivat mahdollisesti olleet kuningaskuntia tai ainakin päällikkökuntia ja ne olivat käyneet keskenään tiiviistä kauppaa. Kristiansenin arvaus on, että Egtvedin tyttö olisi naitettu Tanskaan kaupallisten siteiden vahvistamiseksi. Osa tutkijoista pitää tyttöä naimattomana.[4][10]
Lapsen palaneet luut ja hampaiden jäänteet
Tytön hautaan oli laitettu kangasnyytti, joka sisälsi lapsen poltettuja luita. Poltettujen luiden ja säilyneiden hampaiden mitoista ja muodoista on päätelty niiden kuuluneen 5–6-vuotiaalle lapselle. Lapsi oli ollut liian vanha ollakseen 16–18-vuotiaan vainajan oma lapsi. Siksi tuntuu erikoiselta, että krematoidun lapsivainajan jäänteet oli sijoitettu ruumishautaukseen mukaan. Eräs otaksuma on, että lapsi olisi ollut rituaalinen ihmisuhri. Saman tapaisia otaksumia on esitetty toisesta 1980-luvulla tutkitusta hautauksesta. Etelä-Jyllannin Broagerlandin niemimaalla tutkittiin Skeldestä etelään löytynyttä naisen hienoa hautausta, missä vainajan jalkoihin oli sijoitettu poltetun aikuisen luut. Poltetut luut ajateltiin silloin kuuluvan häntä palvelleelle orjalle.[7][1]
Lapsen luita löytyi vaatenyytin lisäksi myös tytön vaatteista ja tuohirasiasta. Miksi näin oli tehty ei ymmärretä. Luista ei ole säilynyt geneettistä perimää polttamisen takia, mutta niiden strontiumin isotooppianalyysi osoittaa, että myös lapsi oli tullut muualta kuin Tanskasta.[10][1]
Matkustaminen ja kaupankäynti
Etelä-Saksan ja Tanskan välillä oli käynnissä vilkas kaupankäynti, jossa hyödykkeet vaihtoivat omistajaa vaihtokaupan merkeissä. Tytön hiuksista paljastunut toistuva matkustaminen Tanskan ja jonkin kaukaisen seudun välillä viittaa juuri kaupankäyntiin. Hautauksessa ei ilmene mitään tietoa hänen yhteisöstään kuin lapsen jäännökset, mutta tytön merkitys hänet haudanneelle yhteisölle oli ollut suuri. Harva tuonikäinen ihminen sai varhaispronssikaudella arkkuhautauksen hautakumpuun.[1][13]
Lähteet

Aiheesta muualla
Kalmistopiiri: , 21.5.2015, lisätty 1.4.2018
Sissels Blogg:  – Tidig Bronsålder (1370 f.Kr), Denmark.: näyttää videolla, miten naruhame valmistetaan.Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Kirchhoff, Christian: (arkistoitu), sisältää valokuvia Egtvedin löydöistä ja toisista haudoista
The Megalithic Portal: , 25.7.2015
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Luokka:Tanskan muinaisjäännökset
Luokka:Skandinavian pronssikauden henkilöt
Luokka:Muinaishaudat
Luokka:Pronssikauden vaatteet


Tukholman historia käsittää Tukholman kaupungin historian sen perustamisesta 1250-luvulla nykypäivään asti.
Keskiaika

Perimätiedon mukaan Tukholman perusti Birger-jaarli, joka halusi estää vihollisten pääsyn Itämereltä Mälarenin järvelle. Ensimmäiset rakennukset Tukholmassa olivatkin linnoituksia, joiden tarkoituksena oli rajoittaa liikennettä näiden vesistöjen välillä. Tukholma mainitaan historiallisissa dokumenteissa vuonna 1252 ja samoihin aikoihin se sai myös kaupunkioikeudet. Kuningas Valdemar Birgerinpoika solmi Hansaliiton kanssa kauppasopimuksen Tukholmassa. Arkeologiset kaivaukset osoittavat, että Tukholmassa oli asutusta jo 1000-luvulla. 1100-luvulla nykyisen kuninkaallisen linnan mäelle rakennettiin linnoitus. 1270-luvulla fransiskaanit perustivat luostarin nykyiselle Riddarholmenille.
[1]
1300-luvulla Tukholmasta oli tullut alueen tärkein kaupunki, ja sen suojaksi rakennettiin tuolloin muurit. Tukholman kautta vietiin etupäässä rautaa Bergslagenista Saksaan. Aluksi Tukholma sijaitsi vain Stadsholmenin saarella, joka kahden muun pienemmän saaren kanssa tunnetaan nykyään nimellä "Vanha kaupunki", ruots. Gamla Stan. Stadsholmenin nykyinen pinta-ala on kaksinkertainen  alkuperäiseen saareen verrattuna.
1400-luvulla Tukholmassa asui noin 5000 ihmistä, joista suuri osa oli saksalaisia kauppiaita. [2] Saksalaisten asemasta kaupungissa kertoo se, että puolet kaupungin kuusihenkisestä raadista tuli olla saksalaisia.   Tukholma mainitaan Ruotsin pääkaupunkina virallisissa asiakirjoissa vuonna 1436.
1430-luvulta lähtien osassa Ruotsia alkoi esiintyä pyrkimyksiä irtautua Kalmarin unionista. 10. lokakuuta vuonna 1471 Sten Sture vanhemman johtamat ruotsalaiset kukistivat tanskalaiset ja näiden ruotsalaiset liittolaiset Brunkebergin taistelussa Tukholman ulkopuolella.
Uusi aika

Kun Sten Sture kuoli vuonna 1520, Kalmarin unionin kuningas Kristian II yritti saada Ruotsin takaisin valtaansa. Kristian valtasi Tukholman ja yritti tukahduttaa  vastarinnan ruotsalaisten keskuudessa Tukholman verilöylyllä. Syntyi laaja kapinaliike, ja juhannuksena 1522 Kustaa Vaasa valtasi Tukholman. Kustaa Vaasan aikana Tukholman asema maan pääkaupunkina vahvistui ja sen rooli kaupankäynnin keskuspaikkana kasvoi.
1600-luvulla kaupunki kasvoi Stadsholmenin ulkopuolella oleville alueille, joita kutsuttiin malmeiksi: Östermalm, Södermalm, Norrmalm. Ruotsin suurvalta-ajalla rikkaat aateliset, jotka eivät halunneet asua epähygieenisessä ja ahtaassa kaupungissa, rakennuttivat palatsinsa juuri kaupungin ulkopuolelle. Kaupungin asukasluku kasvoi räjähdysmäisesti 1610-luvun 10000 asukkaasta 60000 asukkaaseen 1660-luvulla. Tukholmasta tuli lyhyen ajan sisällä kansainvälinen metropoli.[3]

Vuonna 1697 Tukholman vanha linna, Tre Kronor, paloi maan tasalle. Linnan jälleenrakennus aloitettiin heti palon jälkeen. Vanhan linnan tilalle valmistui Nicodemus Tessin nuoremman suunnittelema kuninkaanlinna vuonna 1754.
Ruotsin suurvalta-ajan lopulla kaupungin väkiluvun kasvu pysähtyi. 1600-luvun lopun huonot sadot ja 1710 kaupunkiin iskenyt rutto rasittivat kaupungissa asuvia entisestään. Vasta 1720-luvulla kaupungin taloudellinen kasvu lähti taas vauhtiin. Väkiluku oli vielä vuonna 1800 vain noin 75000.
1800-luku
1800-luvun alun aikana Tukholman menetti asemansa maan tärkeimpänä vientikeskuksena Göteborgille. Samoin Norrköpingistä tuli lyhyeksi aikaa maan suurin teollisuuskeskus. Teollistumisen myötä Tukholma sai kuitenkin takaisin asemansa maan tärkeimpänä teollisuuskaupunkina 1870-luvun aikana. 1800-luvun lopun aikana kaupungin väkiluku kasvoi ennennäkemättömän paljon. 35 vuoden aikana väkiluku nousi 300000 henkilöön.  [4] Kaupungin laajetessa otettiin käyttöön uusi asemakaava, jonka inspiraationa oli ollut suorista ja leveistä kaduistaan tunnettu Pariisin asemakaava.
1900-luku

1900-luvun alussa Tukholman asutus alkoi levitä kaupungin tullimuurien ulkopuolelle. Kaupungin laajetessa siihen liitettiin useita lähistön pitäjistä.[5] Vuonna 1903 aloitettiin kaupungin raitiotieverkon sähköistäminen ja ensimmäiset sähkökäyttöiset raitiovaunut otettiin käyttöön vuoden 1904 helmikuussa.[6] Vuonna 1936 otettiin käyttöön Bromman lentoasema, joka oli kaupungin ensimmäinen lentoasema. 1950- ja 60-lukujen noususuhdanteen aikana toteutettiin Norrmalmin uudelleenjärjestely, jossa monet Tukholman keskustan vanhat asuin- ja liikerakennukset purettiin ja niiden tilalle rakennettiin uusi uudenaikainen keskusta, niin sanottu Stockholms City.
1. lokakuuta 1950 otettiin käyttöön Slussenin ja Bandhagenin välillä Tukholman maanalainen Tunnelbanan, joka nykyäänkin on pääosin tuolloisen vasemmanpuoleisen liikenteen mukaisesti rakennettu.[7] Oikeanpuoleinen liikenne otettiin Ruotsissa käyttöön syyskuussa 1967.[8] Uudistuksen yhteydessä raitiovaunuliikenne hävisi Tukholman kaduilta.
Asutus levisi 50-luvulla maanalaisen varrelle rakennettuihin ABC-lähiöihin, joista Vällingby oli ensimmäinen. 1960- ja 70-luvuilla aloitettiin niin sanottu miljoonaohjelma, jonka aikana Tukholman lähelle rakennettiin useita uusia lähiöitä. Tukholman keskustan uudelleenrakennuksen alta väestöä muutti pois kaupungin keskustasta uusiin lähiöihin.[5] Tukholman kaupungin asukasluku oli korkeimmillaan 810000, vuonna 1961. Tämän jälkeen asukasluku on laskenut hieman, samalla kun Tukholman naapurikuntien asukkaiden määrä on noussut.[9]
Lähteet

*


Tämä on epätäydellinen luettelo Suomen korkeimmista rakennuksista ja rakennelmista. Rakennukset ja rakennelmat ovat eri taulukoissa käyttötarkoituksensa mukaan. Luetteloissa on esitetty pääsääntöisesti vähintään 40 metriä korkeat rakennukset ja rakennelmat, mastojen korkeuden alarajan ollessa kuitenkin 150 metriä.
Rakennuksen ja rakennelman määritelmiä
Rakennuksia ovat tilastokeskuksen määritelmän mukaan kiinteästi paikalleen rakennetut tai pystytetyt katetut rakennelmat, joissa on johonkin toimintaan tarkoitettua tilaa. Tilaa yleensä rajaavat ulkoseinät tai se on erotettu seinillä muista rakennelmista.[1] Tilastokeskus luokittelee rakennukset niiden pääasiallisen käyttötarkoituksen mukaan 13 eri luokkaan: asuinrakennukset, vapaa-ajan asuinrakennukset, liikerakennukset, toimistorakennukset, liikenteen rakennukset, hoitoalan rakennukset, kokoontumisrakennukset, opetusrakennukset, teollisuusrakennukset, varastorakennukset, palo- ja pelastustoimen rakennukset, maatalousrakennukset ja muut rakennukset. Nämä luokat jaetaan edelleen alaluokkiin.[2] Rakennuksia ovat muun muassa asuinrakennukset, hotellit, toimistot, liikerakennukset, sairaalat, kirkot ja linnat. Pieni osa rakennuksesta voi olla myös korkeaa kellotornia (kuten kirkot tai suuret rautatieasemat).
Rakennelmia ovat muun muassa vaijereilla tuetut tai vapaasti seisovat radio- ja televisiomastot, televisiotornit, savupiiput ja muut rakennelmat, jotka eivät täytä rakennuksen määritelmiä.
Korkeudet on ilmoitettu korkeutena maanpinnasta ja mahdollisten päällä olevien mastojen, antennien tai muiden sellaisten osuus on jätetty korkeudesta pois. Maankäyttö- ja rakennusasetuksen mukaan rakennuksen korkeus on julkisivupinnan ja vesikaton leikkausviivan korkeus maanpinnasta.[3]
Luettelossa on pyritty kokoamaan yhteen taulukkoon käyttötarkoitukseltaan toisiaan vastaavat rakennukset ja rakennelmat. Rakennukset ja rakennelmat on ryhmitelty niiden pääasiallisen käyttötarkoituksen mukaan, sikäli kuin se  on tiedossa. Viimeisessä ryhmässä muut on erityyppisiä tunnettuja korkeahkoja rakennuksia ja rakennelmia.
Luettelot
Mastot
Luetteloon vain yli 150-metrisiä mastoja.

Tuulivoimalat
Tuulivoimalat ovat rakennelmia, niiden korkeudeksi on ilmoitettu roottorin siipien lakikorkeus.

Savupiiput

Näkötornit
Suomen korkeimmat näkötornit kuuluvat luokkaan muut kokoontumisrakennukset.

Nosturit

TV-tornit
Tv- ja linkkitornit ovat erilaisten antennien kiinnitysjalustoja. Niissä on seinät ja katto, mutta suurin osa niiden tilavuudesta on vartta.

Sillan pylonit

Poistoilmapiiput

Kirkot ja muut uskonnollisten yhteisöjen rakennukset

Kaivostornit

Hotellit
Hotellit kuuluvat majoitusliikerakennusten luokkaan, niissä harjoitetaan liiketoimintaa.

Asuinrakennukset (yli 40-metriset)
Asuinrakennuksiksi luokitellaan rakennukset, joiden kerrosalasta vähintään puolet on asuintilaa. Vapaa-ajan asuinrakennukset kuuluvat omaan luokkaansa.

Toimistorakennukset (yli 40-metriset)
Toimistorakennukset voivat olla yksityisiä tai julkisia.

Viljavarastot ja viljasiilot
Isot viljasiilot ovat varastorakennuksia.

Hissitornit

Hyppyrimäet

Vesitornit
Vesitornit kuuluvat luokkaan muut varastorakennukset.

Teollisuusrakennukset

Sairaalat

Muita korkeahkoja tunnettuja rakennuksia, rakennelmia ja laitteita

Rakenteilla

Suunnitteilla

Espoon Keilaniemeen on suunnitteilla Keilaniemen tornit, neljä pyöreää asuintornitaloa, joista korkeimmasta on tulossa 40-kerroksinen. Korkeutta merenpinnasta laskettuna olisi 127 metriä, valmistuttuaan se olisi Suomen korkein asuintornitalo. Kahden muun talon kerrosmäärä on 36 ja matalimman 32. Torneihin tulee noin tuhat uutta asuntoa.
Keilaniemeen on suunniteltu myös 26-kerroksista Keilaranta Toweria. Rakennuksen katolle tulevan helikopterialustan arvioidaan nousevan jopa 106 metrin korkeuteen merenpinnasta. Talon virallinen korkeus olisi 98 metriä.[140][141]
Helsingin Keski-Pasilaan on suunniteltu rakennettavaksi kaikkiaan kymmenen tornitaloa, joista korkein olisi 40-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Tavoitteena on, että asemakaavaehdotus valmistuisi vuonna 2015 ja rakentamaan päästäisiin vuonna 2015. Alueen kehittäminen alkaa Pasilan rautatieaseman uudistamisella.[142]
Kalasataman keskukseen Helsingin itäisessä kantakaupungissa rakennetaan kuusi asuintornia sekä hotelli- ja toimistotornit. Torneissa on 23–33 kerrosta, ja korkein niistä nousee 126 metriin.[143][144]
Tampereen rautatieaseman läheisyyteen on rakenteilla ratapihan päälle rakennettava kansi, jonka päälle sijoittuvat uusi monitoimiareena sekä kaikkiaan viiden asuintornin kokonaisuus. Korkein tornitaloista olisi 29-kerroksinen ja 102 metriä korkea. Ensin rakennetaan kannen eteläosa sekä areena ja 2020-luvulla pohjoisosa, jolla korkeimmat tornit sijaitsevat.[145]
Tampereen Hervantaan on suunnitteilla 22-kerroksinen asuintornitalo sekä kaksi 16-kerroksista rakennusta osana Pohjois-Hervannan täydennysrakentamista.
Oulun Torinrantaan suunnitellaan 22-kerroksista ja 80 metriä korkeaa Terwa Tower -tornihotellia. Valmista pitäisi olla vuonna 2023.[146] Aikaisemmin samalle paikalle on ollut vastaavia suunnitelmia kaavan sallimasta 22-kerroksisesta hotellikiinteistöstä.[147]
Oulun Kontinkankaalle suunnitellaan 16–18-kerroksista, yli 60 metriä korkeaa asuintaloa.  Valmistuessaan se olisi Pohjois-Suomen korkein asuinrakennus.[148]
Oulun keskustassa ns. Vaaran kortteli 5:een on suunnitteilla 16-kerroksinen tornitalo Uudenkadun ja Hallituskadun kulmaukseen.[149][150]
Oulun Etu-Lyöttyyn rautatien varteen on suunniteltu 4 kappaletta 12-kerroksisia ja 42 m korkeita tornitaloja. Näistä kaksi ensimmäistä (Oulun Resiina ja Oulun Viskaali) ovat jo valmiit. Jälkimmäisten kahden tornin rakennusaikataulua ei ole tiedossa.
Turkuun suunnitellaan noin 35-kerroksista asuin- ja näkötornia. Suunnitelma liittyy Linnakaupungin osayleiskaavaehdotukseen, jonka Turun kaupunginvaltuusto hyväksyi 13. kesäkuuta 2011.[151][152]
Vaasan entiselle linja autoaseman tontille on suunitteilla Wasa Station -tapahtumakeskus johon kuuluu kongressi- ja musiikkikeskus, monitoimitila, hotelli- ja ravintolamaailma, kauppakeskus, asuntoja sekä autohalli. Torni osuudesta tulee noin 90 metriä korkea ja koostuu 25 maanpäällisestä kerroksesta johon sijoitetaan hotelli sekä asuntoja. Rakentaminen on tarkoitus aloittaa kesällä 2019[153].
Vaasan Vaskiluotoon suunitellaan 21-kerroksista korkeaa  asuinrakennusta YIT:n toimesta.[154]
Katso myös
Luettelo maailman korkeimmista rakennuksista ja rakennelmista
Lähteet
CS1 maint: unrecognized language (link)
CS1 maint: unrecognized language (link)
Viitteet

Aiheesta muualla
 (mastojen korkeudet TV-asema -listassa)

 Digita

Korkeimmat rakennukset ja rakennelmat
Suomen korkeimmat rakennukset ja rakennelmat

Luettelo Suomen korkeimmista rakennuksista ja rakennelmista