Laajakaista on yleisnimitys, jota käytetään puhuttaessa aina auki olevista  internet-yhteyksistä. Yleensä laajakaistaliittymästä peritään kiinteä kuukausimaksu, joka ei riipu sen käyttöajasta tai siirretyn datan määrästä.[1] Käytännössä laajakaistoiksi määritellään internet-yhteydet, joiden kaistanleveys on suurempi kuin valintaisessa puhelinverkossa käytettävän modeemiyhteyden (56 kbit/s) ja ISDN-yhteyden (kaksi 64 kbit/s B-kanavaa). Yleisesti termillä käsitetään yhteyksiä, joiden nopeus on vähintään 512 kbit/s, mutta Yhdysvalloissa FCC:n mukaan riittävä nopeus on 200 kbit/s ja Suomessa Viestintäviraston mukaan 256 kbit/s. Joidenkin määritelmien mukaan vähimmäisvaatimus on 1, 2 tai 10 Mbps, jolloin lähtökohtana on, että yhteyden täytyy riittää tiettyjen palvelujen tarpeisiin, esimerkiksi TV-ohjelman seuraamiseen internetin välityksellä laadun kärsimättä.
Termin laajakaista käyttäminen tässä yhteydessä on harhaanjohtavaa, koska esimerkiksi kaapelimodeemi käyttää vain kapean kaistan kaapelitelevisioverkosta. Toisaalta sekä 56 kbit/s modeemit että ADSL-yhteydet käyttävät laajaa kaistaa, mutta vain jälkimmäinen on laajakaistainen internet-yhteys.
Laajakaistayhteys voi olla kiinteä taikka langaton mobiililaajakaista.
Mobiililaajakaista
Mobiili- eli langaton laajakaista perustuu tiedonsiirtoon ilmassa ja väliaineissa kulkevan mikroaaltosäteilyn avulla. Liikkuvan laajakaistan esiinmarssi alkoi suurinäyttöisten kosketusälypuhelinten tullessa markkinoille vuonna 2007, jolloin DNA toi mobiililaajakaistan Suomen markkinoille[2].
Tabletti- eli taulutietokoneet alkoivat yleistyä vuonna 2010 ja mobiililaajakaistaliittymien määrä nousi vuoden 2011 aikana hyppäyksenomaisesti 2 700 000:sta 4 700 000:een[3].
Mobiililaajakaistan käyttö ohitti kiinteän laajakaistan käyttöasteen Yhdysvalloissa tammikuussa 2014[4]. Suomessa käytettiin henkeä kohti enemmän mobiilidataa kuin missään muussa maassa vuonna 2017,[5], ja tiedonsiirron määrä kasvoi esimerkiksi Elisan verkossa 65 prosentin vuosivauhtia[6]. Tietoliikennetekniikan akatemiaprofessorin Matti Latva-ahon mukaan Suomessa oli vuonna 2018 maailman parhaiten toimiva mobiililaajakaista[7].
Kiinteä laajakaista
Tietoliikenne kulkee kiinteässä laajakaistayhdeydessä loppukäyttäjän modeemiin asti kiinteässä valokuituverkossa tai kiinteiden valokuitu- ja kupariverkkojen yhdistelmässä. Internet-palveluntarjoajilta voi ostaa monenlaisia internet-liittymiä kuten kaapelimodeemi- ja ADSL-liittymiä. Taloyhtiöiden sisäisissä verkoissa saatetaan käyttää myös HomePNA-tekniikkaa. Edellä mainitut soveltuvat kuluttaja-asiakkaiden lisäksi joissakin tapauksissa myös pienten ja keskisuurten yritysten tarpeisiin, mutta useimmilla palveluntarjoajilla on erikseen yrityskäyttöön tarkoitettuja yhteyksiä, kuten SDSL.
Kaapelimodeemiyhteys on yleensä edullisin vaihtoehto niillä alueilla, joilla kaapelitelevisioverkko on muutettu kaksisuuntaiseksi. Yleensä palvelua tarjoaa kaapeliverkossa kuitenkin vain yksi palveluntarjoaja, jolla on täten monopoli. DSL-yhteydet toimivat puhelinverkoissa, joissa myös esiintyy paikallisia monopoleja, mutta puhelinjohdot on vuokrattava muille toimijoille ja Viestintävirasto valvoo toimintaa. ADSL-liittymä on siis useimmissa tapauksissa mahdollista hankkia joltain muulta palveluntarjoajalta kuin verkon omistajalta. Valokuituverkko on suurimmissa kaupungeissa laajentunut voimakkaasti 2010-luvun alussa. Esimerkiksi TeliaSonera ilmoitti toukokuussa 2010 tarjoavansa jopa gigabitin yhteyttä kuluttaja-asiakkailleen.[8] Soneran ilmoituksesta huolimatta ei 1000Mbps laajakaista ole kuitenkaan tullut markkinoille 2012 loppuun mennessä. Helsingissä yhä useammalla kerrostaloalueella kuituyhteys on jo vedetty talojakamoon asti, jolloin voidaan tarjota 100 Mbit/s yhteyksiä talon vanhan kupariverkon kautta tai 1000Mbps yhteyksiä uusitun kuitu-, cat5e- tai cat6-verkon kautta.
Hintoja ja ominaisuuksia vertailtaessa kannattaa huomata, että useimmat kuluttajakäyttöön tarkoitetut yhteydet ovat epäsymmetrisiä. Tämä tarkoittaa, että internetistä tulevalle liikenteelle on varattu leveämpi kaista kuin paluusuuntaiselle liikenteelle. Isojen tiedostojen siirtäminen molempiin suuntiin, videoneuvotteluyhteydet sekä verkkopelit vaativat kuitenkin kaistaa molempiin suuntiin. Lisäksi lähistön muut asiakkaat saattavat vaikuttaa yhteyden nopeuteen, varsinkin kaapeliyhteyden tapauksessa. Vertailussa kannattaa myös huomioida liittymän avausmaksu ja toimitusaika.
Päätelaitteen hankkiminen
Yhteyden käyttämiseksi tarvitaan yleensä tietokoneen ja yhteyden väliin erityinen päätelaite. Toisaalta yhä useammissa taloyhtiöiden verkoissa käytetään sisäverkossa Ethernetiä, jolloin erityistä päätelaitetta ei tarvita yksittäisiin huoneistoihin. Palveluntarjoajat tarjoavat usein "avaimet käteen" -asennuspalvelua, mutta joillakin palveluntarjoajilla on rajoituksia käyttöjärjestelmän tai muun syyn takia; sinänsä Internet ja internet-yhteydet ovat täysin käyttöjärjestelmäriippumattomia, mutta asetusten muuttamiseen tai oheispalveluiden käyttämiseen saatetaan oletuksena käyttää tiettyä käyttöjärjestelmää. Joskus itse asentaminen voi olla ainoa vaihtoehto tai selkeästi edullisempi. Yleensä yhteyden asennus sujuukin muutamassa minuutissa ilman ongelmia, kun liittymää ja päätelaitetta hankittaessa on kiinnitetty huomiota muutamiin asioihin.
Useimmat liittymät käyttävät dynaamisia IP-osoitteita,  jolloin koneet ja muut laitteet saavat IP-osoitteet automaattisesti palveluntarjoajan DHCP-palvelimelta, mikä helpottaa asennusta. Joissakin liittymissä käytetään kiinteitä eli staattisia IP-osoitteita, jolloin osoitteet voidaan syöttää käsin, eikä DHCP-palvelinta yleensä ole käytössä. Toisaalta ilman kiinteää osoitetta omien palvelinten pitäminen ja tiettyjen palveluiden käyttö on vaikeaa tai tietyissä tapauksissa mahdotonta. Ohjeet osoitteiden syöttämiseen saa yleensä palveluntarjoajalta. Joissakin liittymissä (PPPoE) dynaaminen osoite saadaan käyttäjätunnuksen ja salasanan perusteella.
Jos palveluntarjoaja toimittaa päätelaitteen, kannattaa varmistaa, että laitteessa on Ethernet-liitäntä. Useimmissa nykyaikaisissa tietokoneissa on valmiina Ethernet-liitäntä emolevyllä tai erillisellä kortilla. Vanhempiin koneisiin saattaa olla tarpeen hankkia Ethernet-kortti. Päätelaitteet, jotka asennetaan tietokoneen sisään tai joissa on vain USB-liitäntä vaativat yleensä erillisiä ajureita, joita ei välttämättä ole saatavissa käytettyyn käyttöjärjestelmään (tai sen versioon). Jos päätelaite täytyy hankkia itse, kannattaa hankkia laite, jossa on Ethernet-liitäntä ja varmistaa myyjältä, että päätelaitteessa on valmiina asetukset tilattuun yhteyteen. Päätelaitteita on myös saatavilla varustettuna langattoman verkon tukiasemalla, mutta usein käytetään erillistä langattoman verkon tukiasemaa, joka kytketään päätelaitteeseen Ethernet-kaapelilla. Kaapeli-, ADSL- ja kuituverkon päätelaitteet eroavat toisistaan ja tästä syystä esimerkiksi ADSL-päätelaitetta ei voi käyttää kaapeliverkossa päätelaitteena.
Asennus
Päätelaite kytketään liittymään ja tietokone tai tietokoneet päätelaitteeseen Ethernet-kaapelilla tai langattoman verkon avulla. Useimmissa käyttöjärjestelmissä vakioasetuksena osoite haetaan DHCP-palvelimelta, jolloin yhteys toimii ilman tietokoneen asetusten muuttamista. Tarvittaessa koneen verkkoasetukset on hyvä tarkistaa.
Puhelinverkkoa käyttävissä yhteyksissä, kuten ADSL ja HomePNA, on lisäksi tarpeen asentaa ADSL- tai HomePNA-suodattimet samaan liittymään kytkettyjen puhelintaajuuksia käyttävien laitteiden, kuten puhelimien, vastaajien ja faksien, yhteyteen.
Tietoturva
Kytkettäessä tietokone kiinteästi Internetiin on myös kiinnitettävä entistä suurempaa huomiota tietoturvaan. Erityisesti Windows-käyttöjärjestelmissä on avoimia portteja ja ominaisuuksia, jotka mahdollistavat erilaisten haittaohjelmien leviämisen koneelle. Myös muita käyttöjärjestelmiä käytettäessä on syytä kiinnittää huomiota järjestelmän turvallisuuteen. Vaikka UNIX-sukuisia käyttöjärjestelmiä (mm. GNU/Linux- ja BSD-järjestelmät) pidetään varsin turvallisina, niiden turvallisuus riippuu oleellisesti siitä, että järjestelmän mahdollisia verkkoa kuuntelevia palvelimia ylläpidetään asiallisesti.
Laajakaistan edistäminen
Suomessa laajakaistan edistämisestä valtion tasolla vastaa liikenne- ja viestintäministeriön asettama kansallinen laajakaistatyöryhmä, jonka tehtävänä on kansallisen laajakaistastrategian toimeenpano ja seuranta.
Katso myös
Laajakaista
ISDN
ADSL
Kaapelimodeemi
HomePNA
Tietoturva
Lähteet

Aiheesta muualla
.
, Tieke ry.
Digitan langaton laajakaista @450
Luokka:Internet-yhteys
Luokka:Laajakaista
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
en:Internet access#Broadband access


Hevosen hoito on hevosen tarpeista huolehtimista. Hevosen hoitaminen kuuluu kaikkien hevostallien jokapäiväiseen rutiiniin.
Ruokinta

Hevosen luonnollista ravintoa on karkea ja vähäravinteinen heinä sekä vähemmässä määrin myös muuntyyppiset kasvit kuten pensaiden ja puiden lehdet. Vankeudessa eläviä hevosia ruokitaan useimmiten joko antamalla niiden laiduntaa luonnon- tai heinäviljellyillä laitumilla tai antamalla niille kuivaa - tai muuten säilöttyä heinää. Pienimahaisena eläimenä hevonen luonnonoloissa laiduntaa miltei jatkuvasti. Korsirehun syöminen onkin erittäin tärkeää hevoselle sekä sen luonnonmukaisen ravitsemuksen että henkisen hyvinvoinnin kannalta. Liian vähäinen korsirehun saaminen voi johtaa lukuisiin ongelmiin, kuten stereotyyppiseen käytökseen, vierasaineiden kuten karsinan kuivikkeiden tai tarhan hiekan syömiseen, ja jopa vatsahaavaan.
Helposti lihovien hevosten, esimerkiksi tiettyjen maatiaisrotujen, ruokinnassa osa heinästä voidaan korvata heinää vähäenergiaisemmalla oljella. Runsaasti energiaa kuluttavien työ- ja urheiluhevosten ruokinnassa käytetään väkirehua, usein viljaa kuten kauraa, tai teollisia rehuvalmisteita.
Karvapeitteen hoito

Hevosten karvapeitteen hoitoon kuuluu säännöllinen harjaaminen, peseminen ja tarvittaessa myös karvan leikkaaminen ja nyppiminen.
Hevoset harjataan eli suitaan eli ruokotaan yleensä joka päivä ihosairauksien ja hiertymien välttämiseksi erityisesti varusteiden sijoissa. Aluksi lika ja irtokarva poistetaan hierovalla kumisualla. Toisena käytetään pehmeää harjaa, jolla poistetaan hienompijakoinen lika ja loput irtokarvat. Häntä ja harja selvitetään ensin sormin, jonka jälkeen voidaan käyttää kampaa tai harvaa sukaa. Päivittäiseen puhtaanapitoon kuuluu myös kavioiden puhdistaminen kaviokoukulla. Samalla tarkistetaan, että kavio on terve ja mahdollinen kengitys asianmukaisessa kunnossa.
Hevonen pestään yleensä silloin, kun se on hikinen tai erityisen likainen. Lisäksi hevosia pestään, kun tavoitellaan erityistä puhtautta esimerkiksi kilpailua tai näyttelyä varten. Hevosen pesuun käytetään erityisiä hellävaraisia pesuaineita, pesusieniä ja harjoja. Pesemiseen voidaan varustaa erillinen pesukarsina tai -kulmaus.
Rodusta, käyttätarkoituksesta ja yksilöllisistä eroista riippuen hevosen harja ja häntä voidaan leikata tai ohentaa nyppimällä eri tavoin. Erityisesti kilparatsujen harja ohennetaan ja kilpailuja varten palmikoidaan ja kiedotaan pieniksi sykeröiksi. Eri roduilla ja ratsastus- ja ajolajeilla on monenlaisia perinteitä koskien harjan ja hännän tyyliä.
Yleensä vanhan ponin/hevosen karva menee huonoon kuntoon.
Varustehuolto
Hevosen nahkaiset varusteet pyyhitään kostealla sienellä ja satulasaippualla käytön jälkeen ja pestään vain erityistapauksissa. Nahkavarusteita hoidetaan säännöllisesti myös satularasvalla, joka pitää nahan kimmoisana ja kestävänä ja antaa nahalle hieman kiiltävän, syvemmän värin.
Kankaiset ja muoviset varusteet voidaan harjata kuivana karvan ja lian poistamiseksi ja tarvittaessa pestä.
Kuolaimet pestään aina käytön jälkeen hevoselle epämiellyttävien kuolakovettumien ehkäisemiseksi.
Talli
Kesyhevoset asuvat useimmiten talleissa yksittäisissä tiloissa, joko seisten päitsistä kiinnitettynä takaa avoimissa pilttuissa eli parsissa tai vapaina karsinoissa eli bokseissa. Nykyaikaisissa talleissa kullakin tallipaikalla on yleensä  automaattinen juomakuppi, josta hevonen voi juoda halutessaan vapaasti. Muutoin juottaminen on suoritettava useita kertoja päivässä.
Hevosen tallipaikka voidaan kuivittaa esimerkiksi oljella, kutterinpurulla tai turpeella. Kuivikkeet puhdistetaan vähintään ulosteista, useimpien kuivikkeiden kohdalla myös märimmistä virtsakohdista päivittäin.
Ulkoilu
Vapaana olevat hevoset ovat jalkeilla ja liikuskelevat suurimman osan vuorokaudesta. Vankeudessa elävien hevosten käyttöliikunta jää usein vain muutamaan tuntiin päivässä, ja ulkoilu laitumella tai tarhassa onkin tärkeä osa hevosen hoitoa. Ihannetapauksessa hevonen voi ulkoilla turvallisessa, rauhallisessa ja suojaisassa laajassa aitauksessa mieluisan lajitoverin kanssa suuren osan vuorokaudesta.
Tarhojen ja laitumien huolto ja aitarakenteiden ylläpito on tärkeä osa hevosten terveyden ja turvallisuuden kannalta. Tarhoista ja mahdollisesti myös laitumilta poistetaan ulosteet tauti- ja loistartuntojen ehkäisemiseksi. Tarhan pohjaa ylläpidetään pyrkien alustaan, joka on tarpeeksi tukeva mutta pehmeä ja luistamaton kaikissa sääolosuhteissa eikä kerää vettä. Laitumilta torjutaan hevosille myrkyllisiä kasveja ja aitarakenteiden kunto ja mahdollisen sähköpaimenen toiminta tarkastetaan säännöllisesti. Vesiastiat täytetään ja pestään säännöllisesti. Tarvittaessa laidun voidaan uudistaa kylvämällä. Suojattomalle laitumelle voidaan pystyttää tuulelta, sateelta ja auringonpaahteelta suojaava laidunkatos.
Laitumella ympäri vuorokauden olevien hevosten tilanne tarkistetaan vähintään kerran päivässä mahdollisten loukkaantumisten tai sairastapausten varalta.
Kengitys ja vuolu
Hevonen kengitetään tarvittaessa kavioiden liikakulumisen ehkäisemiseksi, joskus myös muista syistä. Ensimmäinen kengitys tehdään hevosen käyttötarkoituksesta riippuen yleensä 1–3 -vuotiaana. Kengitys uusitaan yleensä 6-8 viikon välein. Kengityksen kunto tarkistetaan päivittäin kavioiden puhdistuksen yhteydessä. Kengittämättömien hevosten kaviot voidaan tarvittaessa vuolla.
Hammashuolto

Hevosen hampaita huolletaan lähinnä raspaamalla eli hiomalla tarvittaessa. Huonokuntoiset tai kuolaimen käyttöä häiritsevät liikahampaat voidaan poistaa. Passiivisesti hammasterveyttä voidaan edistää välttämällä makeiden makupalojen antamista ja varmistamalla, ettei hevonen syö esimerkiksi ikävystymistään vaikkapa hiekkaa.
Aiheesta muualla

Hoito


Saippuasarja (joskus englanninkielisen termin soap opera mukaan saippuaooppera) on televisiossa tai radiossa esitettävä jatkuva sepitteellinen sarjamuotoinen ohjelma, joka sijoittuu valmistumisaikaansa ja jolla on jatkuva juoni: tarinalla ei ole loppua vaan juonenkäänteet johtavat yhä uusiin tapahtumiin ja muodostavat näin jatkuvan avoimen kertomuksen.[1]
Saippuasarjat alkoivat 1930-luvulla Yhdysvalloissa radiossa. Televisiossa niitä alettiin esittää 1940-luvun loppupuolella. Yhdysvalloissa niitä esitetään yleensä päiväsaikaan, mistä johtuu niistä toisinaan käytettävä nimitys ”daytime serial” (”päiväajan sarja”). Nimitys saippuasarja (tai -ooppera) tulee siitä, että varhaisten radiosarjojen sponsoreina oli hyvin paljon pesuainevalmistajia, koska ne oli suunnattu lähes yksinomaan naisille, erityisesti kotirouville.[1]
Suosituimmat saippuasarjat lähetetään joka päivä (usein arkisin), ja ne jatkuvat vuosia. Runsaasta jaksomäärästä johtuen saippuasarjassa tyypillisesti osa näyttelijöistä vaihtuu tuotantokausien vaihtuessa. Joissakin sarjoissa on samaa roolihahmoa saattanut näytellä useampi näyttelijä. Toisaalta suositun näyttelijän palaaminen sarjaan saattaa aiheuttaa uskomattomia juonenkäänteitä (muun muassa Patrick Duffyn hahmon kuolleista nouseminen Dallasissa, Teemu Lehtilän hahmon kuolleista nouseminen Salatuissa elämissä ja Hunter Tylon hahmon kaksinkertainen kuolleista nouseminen Kauniissa ja rohkeissa).
Yksi tyypillinen ominaisuus saippuasarjoissa on lasten nopea vanhentuminen. Esimerkiksi kesätauon aikana sarjan vauvoista saattaa kasvaa kouluikäisiä lapsia ja kouluikäisistä lapsista teini-ikäisiä nuoria.
Tunnetuimpia saippuasarjoja
Salatut elämät (Suomi)  (1999 – edelleen)
Uusi Päivä (Suomi) (2010–2018)
Ihmeidentekijät (Suomi)      (1996–1998)
Parhaat vuodet (Suomi)      (2000–2002)
Coronation Street (Iso-Britannia) (1960 – edelleen)
Emmerdale (Iso-Britannia)  (1972 – edelleen)
Doctors (Iso-Britannia) (2000 – edelleen)
Eastenders (Iso-Britannia)  (1985 – edelleen)
Hollyoaks (Iso-Britannia)  (1995 – edelleen)
Dallas (Yhdysvallat)  (1978–1991, 2012–2014)
Dynastia (Yhdysvallat)  (1981–1989)
Falcon Crest m. Viinitila Falcon Crest (Yhdysvallat) (1981–1990)
Guiding Light (Yhdysvallat)  (1937–2009)
Kauniit ja rohkeat (Yhdysvallat) (1987 – edelleen)
Passions (Yhdysvallat)  (1999–2008)
Peyton Place (Yhdysvallat)  (1964–1969)
Päivien viemää (Yhdysvallat) (1965 – edelleen)
Tunteita ja tuoksuja (Yhdysvallat)  (1973 – edelleen)
General Hospital (Yhdysvallat) (1963 – edelleen)
All My Children (Yhdysvallat) (1970–2011, 2013)
Lemmen viemää (Saksa)  (2005 – edelleen)
Kosto (Yhdysvallat)  (2011–2015)
Marienhof (Saksa)  (1992–2011)
As the World Turns (Yhdysvallat) (1956–2010)
Sunset Beach (Yhdysvallat)  (1997–1999)
One Life to Live (Yhdysvallat)  (1968–2012, 2013)
Another World (Yhdysvallat)  (1964–1999)
Search for Tomorrow (Yhdysvallat)  (1951–1986)
Loving (Yhdysvallat)  (1983–1995)
Ryan's Hope (Yhdysvallat)  (1975–1989)
Parodioita
Kupla ("Soap", Yhdysvallat)
Mary Hartman, Mary Hartman (Yhdysvallat)
Katso myös
Telenovela
Lähteet

Mistä nimitys saippuasarja (tai -ooppera) tulee?


Vihanneksiksi kutsutaan kasveja, joita voidaan käyttää ihmisravintona ja jotka eivät ole hedelmiä, pähkinöitä, yrttejä, mausteita tai viljaa.
Laajemmassa mielessä vihanneksina pidetään myös juureksia. Suppeammassa mielessä sanalla tarkoitetaan pääasiassa puutarhoissa viljeltyjä kasviksia, joiden maanpäällisiä meheviä osia käytetään ravinnoksi.[1] Syötävä kasvin osa voi olla lehti (esimerkiksi lehtikaali, lehtisalaatti ja pinaatti), varsi (selleri), lehtiruoti (raparperi), muuntuneista lehdistä maan alle muodostunut sipuli tai kukintopohja (esimerkiksi kukkakaali ja parsakaali). Vihanneksiksi luetaan yleensä myös eräät yksivuotisina viljeltyjen ruohomaisten kasvien hedelmät, kuten kurkku ja tomaatti[2], sekä tuleentumattomina syötävät palkokasvien siemenet, kuten vihreät herneet ja pavut[3].
Useimmat maailmanlaajuisesti tärkeät vihanneskasvit ovat alkujaan peräisin Lähi-idästä ja Välimeren maista. Muutamat lajit, kuten kurkku, ovat kuitenkin peräisin Itä-Aasiasta, tomaatti Keski-Amerikasta.[4]
Terveysvaikutukset
Useimmat vihannekset sisältävät vain niukasti energiaa, mutta niillä on suuri merkitys vitamiinien, kivennäisaineiden ja kuidun lähteenä. Ne sisältävät paljon elimistölle välttämättömiä kivennäis- ja hivenaineita kuten kaliumia, magnesiumia ja mangaania. Niissä on myös paljon folaatteja ja antioksidantteja, kuten C-vitamiinia ja karotenoideja.[5] Beetakaroteeni on yksi yleisimmistä karotenoideista ja toimii A-vitamiinin esiasteena.[5]
Kansainvälisissä tutkimuksissa on ilmennyt, että eniten kasviksia syövät ihmiset sairastuvat sydän- ja verisuonitauteihin 15–40prosenttia vähemmän kuin niitä vähän syövät. Eniten hedelmäannoksia syövät 54–80-vuotiaat miehet olivat pitkäikäisempiä.
Kasviksissa ja hedelmissä on paljon liukoista ja liukenematonta kuitua, joka edistää suolen toimintaa nopeuttamalla läpikulkua ja toimimalla probioottisten suolistomikrobien energianlähteenä. Kuidut myös sitovat itseensä kolesterolia ja siten vähentävät ravinnon kolesterolin imeytymistä. Kasvisten energiatiheys on pieni, ne ovat vähäsuolaisia ja sisältävät monia fytokemikaaleja. Kasvikset kuuluvat jokaiseen ateriaan.[6] Ei ole raja-arvoa, kuinka paljon vihanneksia ja hedelmiä tulisi syödä, vaan ennemminkin pätee seuraava: mitä enemmän, sitä parempi. Myös vähäinen lisäys tuo terveysvaikutuksia.[7][8]
Vuoden vihannes
Suomessa puutarha-alan keskusjärjestö Puutarhaliitto ry ja Kotimaiset Kasvikset ry ovat valinneet vuodesta 1967 alkaen Vuoden vihanneksen. Valinnan tavoitteena on monipuolistaa vihannesten käyttöä ja tuntemusta. Vuoden 2012 vihannekseksi valittiin yrtit.[9]
Katso myös
Luettelo vihanneksista
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Rousi, Arne| title = Auringonkukasta viiniköynnökseen, ravintokasvit ihmisen palveluksessa| publisher = WSOY| year = 1997| id = ISBN 951-0-21295-4}}
Viitteet

Aiheesta muualla
Aro, Antti:  Terveyskirjasto.fi. 15.10.2015.
 Kotimaiset kasvikset.
 Kotimaiset kasvikset.

Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit