Keskiajan filosofialla viitataan lähinnä Länsi-Euroopassa ja Lähi-idässä keskiajalla harjoitettuun filosofiaan. Keskiaika ulottui Rooman valtakunnan luhistumisesta renessanssiin saakka. Keskiajalla filosofia nojasi vahvasti antiikin filosofian perinteeseen. Filosofia oli enimmäkseen teologian palvelijana: sitä käytettiin apuna teologisten kiistojen ratkaisemisessa.
Keskiajan keskeisenä filosofisena suuntauksena oli skolastiikan rationalismi, joka sovelsi erityisesti korkeaskolastisena aikana aristotelismia. Keskeisiä filosofisia ongelmia olivat muun muassa uskon ja järjen suhde, Jumalan olemassaolo ja luonne, teologian ja metafysiikan suhteet ja kohde, sekä universaalien ongelma.
Keskiajan filosofian luonne

Ymmärrystä keskiajasta on leimannut renessanssihumanistien näkemys, jonka mukaan keskiaika oli puolibarbaarinen ajanjakso, joka sijoittui Kreikan ja Rooman kulttuurien ”klassisen” ajan ja tuon kulttuurin ”uudelleensyntymän” eli ”renessanssin” väliin. Keskiaika sisältää kuitenkin lähes tuhat vuotta kestäneen ajanjakson, johon sijoittuu paljon erilaisia filosofisia kehityskulkuja, jotka loivat pohjaa uuden ajan ajattelulle. Uudet filosofiset ajatukset kukoistivat erityisesti 1200-luvulla.
Keskiajan filosofiaa luonnehtii erityisesti kolme piirrettä: (1) Rationalismi — logiikan, dialektiikan ja filosofisen analyysin hyödyntäminen totuuden etsimisessä (ratio); (2) antiikin filosofien ja erityisesti Aristoteleen esittämien näkemysten kunnioittaminen ja heidän auktoriteettinsa puolustaminen (auctoritas); ja (3) pyrkimys yhdistää filosofiset ajatukset teologisiin opetuksiin ja pyhiin kirjoituksiin (concordia). Näistä viimeksi mainittu oli kaikkein tärkein — tuskin mikään muu ongelma oli yhtä keskeisellä sijalla keskiajan filosofiassa kuin uskon ja järjen suhde.
Muun muassa Avicenna ja Averroes nojautuivat enemmän järkeen, Augustinus ja Anselm Canterburylainen puolestaan asettivat uskon etusijalle. Augustinuksen vastaus ongelmaan oli se, että ensin tuli uskoa, ja sen jälkeen etsiä ymmärrystä. Anselm ilmaisi tämän sanomalla: ”Ei niin, että pyrkisin ymmärtämään, jotta uskoisin, vaan uskon, jotta ymmärtäisin”.[1] Tuomas Akvinolainen pyrki sovittamaan uskon ja järjen yhteen. Hän uskoi niiden olevan harmoniassa keskenään, koska katsoi kummankin olevan Jumalan luoman. Jos filosofia oli ristiriidassa teologian kanssa, oli tapahtunut virhe, jonka syy tuli selvittää.
Vaikka keskiaikaiseen filosofiaan kuuluukin monenlaisia virtauksia, yhtenä sen määrittävänä tekijänä voidaan pitää skolastisia menetelmiä, joilla kilpailevia tai ristiriitaisia filosofisia näkemyksiä pyrittiin saattamaan yhteen. Varhaiskeskiajan uusplatonilaisista 1100- ja 1200-lukujen peripateetikkoihin ja edelleen 1300- ja 1400-lukujen nominalisteihin ja voluntaristeihin saakka kaikki merkittävät ajattelijat uskoivat, että heidän erilaiset ajatuksensa voidaan yhdistää yhdeksi maailmankuvaksi, kun asioista väitellään tarpeeksi.
Kristillisessä Euroopassa tämä tarkoitti pääasiassa Raamatun ja antiikin filosofian yhdistämispyrkimyksiä. Tällainen lähestymistapa pohjautuu jo hellenistisen ajan juutalaisten oppineiden ajatuksiin. Muun muassa Artapanos, Eupolemos ja Aristobulos katsoivat, että kreikkalainen filosofia olisi tosiasiassa pohjautunut juutalaisuuteen. Filon Aleksandrialainen pyrki yhdistämään juutalaista ajattelua platonismiin ja toisaalta korjaamaan platonismia niiltä osin, missä määrin se oli ristiriidassa juutalaisuuden kanssa.[2]
Antiikin filosofia omaksuttiin näin keskiajan kristillisen filosofian ja teologian pohjaksi. Antiikin filosofiaa ja loogisia tekniikoita käytettiin avuksi teologisten kysymysten ja uskon opinkohtien selventämisessä. Tämä ei kuitenkaan tapahtunut täysin ilman kritiikkiä – filosofit olivat valmiita soveltamaan sitä sopivilta osiltaan, mutta hylkäämään tarvittaessa. Ristiriitoja kohdatessa skolastista menetelmää käytettiin asioiden saattamiseksi sopusointuun. Antiikin perinteestä myös seitsemän vapaata tiedettä omaksuttiin sellaisenaan koululaitoksen pohjaksi, ensin katedraalikouluissa ja sitten yliopistoissa. Yliopisto-opiskelijoilta vaadittiin laajoja, jopa lähes kymmenen vuotta kestäviä filosofian opintoja, jotka käsittivät enimmäkseen antiikin filosofiaa, ennen etenemistä muihin tiedekuntiin.

Keskiajalla filosofia toimi paljolti teologian aputieteenä — teologia nähtiin ”tieteiden kuningattarena” (regina scientiae) ja filosofia teologian palvelijana (ancilla theologiae). Filosofia keskittyi ensi sijassa Jumalan luonteen tutkimiseen, sillä jos Jumala on olemassa, hän on epäilemättä maailmankaikkeuden merkittävin ominaisuus ja siksi hyvinkin tutkimisen arvoinen. Tässä aristoteelinen logiikka eli syllogistiikka nousi merkittävään rooliin. Filosofit pyrkivät myös todistamaan Jumalan olemassaolon puhtaasti loogisilla argumenteilla, jos sellainen on ylipäänsä mahdollista. Samoin Jumalan tekoja, kuten maailman luomista ja lunastamista, ryhdyttiin tutkimaan loogisilla menetelmillä. Keskeinen kysymys oli, olivatko nämä teot samojen lainalaisuuksien hallitsemia kuin luonnon järjestys muutenkin.
Ensimmäisiä argumentteja Jumalan olemassaolon todistamiseksi oli ontologinen argumentti, jonka kehitti Anselm Canterburylainen. Se määritteli Jumalan täydelliseksi olennoksi. Koska olemassaolo on täydellisempää kuin olemassaolon puute, siksi Jumalan täytyy olla olemassa. Toinen merkittävä keskiaikainen jumalatodistus oli kosmologinen argumentti, jonka kehitti Tuomas Akvinolainen. Sen mukaan kaikella olevalla täytyi olla syy. Näin kaikella aiheutetulla tai luodulla täytyy olla ei-aiheutettu tai ei-luotu ensimmäinen syy, joka on Jumala.
Akvinolainen käytti argumenttiaan myös Jumalan hyvyyden todistamiseen. Kaikessa olevassa on jotain hyvää, ja jokaisen asian syy on parempi kuin seuraus. Siksi ensimmäisen syyn tulee olla paras kaikista asioista. Näin vaiheittain voitiin todistaa Jumalan voima, ainutlaatuisuus ja muut ominaisuudet.
Teologian lisäksi filosofit pyrkivät soveltamaan Aristoteleen logiikkaa, metafysiikkaa ja muuta ajattelua elämän kaikilla muillakin alueilla. Syllogistiikka sovellettiin niin, että oppilaat laitettiin muistamaan suuri määrä syllogismeja ulkoa. Jokaisella syllogismilla oli nimi, esimerkiksi ”Modus Ponens” oli muotoa ”Jos A on totta, B on totta. A on totta, joten B on totta”. Muistamisen avuksi oli kehitetty lauseita, jotka sisälsivät syllogismin kuvauksen, ja lauseen muodostamien sanojen alkukirjaimet muistuttivat oppilaita syllogismin nimestä.
Suurin osa yliopistojen opiskelijoista muistivat ulkoa Aristoteleen yhdeksäntoista syllogismia kahdelle subjektille, mikä mahdollisti sen, että he kykenivät loogisesti kytkemään väitelauseiden subjektit ja objektit toisiinsa. Jotkut kehittelivät myös väitelauseita joissa esiintyi kolme subjektia.
Historia

Kirkkoisien aika

Kirkkoisiksi kutsutaan kristinuskon alkuvaiheen ensimmäisiä ja vaikutusvaltaisimpia teologeja ja kirjoittajia, jotka ovat luoneet pohjan koko kristinuskon teologialle. Kirkkoisät vaikuttivat aikana, jolloin kristillinen oppi, teologia ja elämä muotoutuivat voimakkaasti, toiselta vuosisadalta 500-luvulle. Kirkkoisät vaikuttivat muun muassa kristillisen teologian systematisoijina, heresiologisteina eli harhaoppien vastustajina, sekä apologeetteina eli kristillisen uskon puolustajina. Kirkkoisät omaksuivat platonistisen ja aristotelisen filosofian kristillisen teologian taustateorioiksi, mikä vaikutti huomattavasti sekä näiden filosofioiden että kristillisen teologian myöhempään kehitykseen. Merkittävimpiä kirkkoisiä ovat muiden muassa Klemens Aleksandrialainen, Origenes, Tertullianus ja Augustinus.
Varhaiskeskiaika
Varhaiskeskiajalla merkittävä keskus oli Benedictus Nursialaisen vuonna 529 perustama Monte Cassinon luostari. Se perustettiin samana vuonna kun keisari Justinianus määräsi Ateenan pakanallisen filosofikoulun suljettavaksi, ja siksi ajankohtaa on pidetty usein antiikin ja keskiajan taitekohtana. Monte Cassino muodostui yhdessä muiden benediktiiniläisluostareiden kanssa eräänlaiseksi pysyvyyden symboliksi levottoman ajan keskellä Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen. Luostarit harjoittivat paitsi antiikin ajalta peräisin olevien teosten kopiointia myös opetusta ja tutkimusta.[3]
Merkittäviä henkilöitä varhaiskeskiajan teologiassa ja filosofiassa olivat muiden muassa uusplatonismia kristinuskoon yhdistellyt Pseudo-Dionysios Areopagita, Sevillan piispa Isidorus Sevillalainen, myöhempiin kirkkoisiin lukeutuva Johannes Damaskolainen, karolingisen renessanssin keskushenkilö munkki Alkuin, Rabanus Maurus sekä skolastiikalle pohjaa luonut Pseudo-Dionysioksen teosten kommentoija Johannes Scotus Eriugena.
Skolastiikka

Skolastiikka oli keskiaikainen filosofinen koulukunta n. vuosina 1100—1500. Skolastiikka pyrki yhdistämään antiikin tieteet ja filosofian, erityisesti aristotelismin, ja vallitsevan uskonnon pyhät kirjoitukset ja opetukset. Skolastiikalla ei varsinaisesti tarkoiteta mitään tiettyä filosofista näkemystä tai uskomuksia, vaan enemmän tutkimiseen, ymmärtämiseen ja oppimiseen käytettyä lähestymistapaa, jossa pääpaino oli dialektisessa päättelyssä ja logiikan käyttämisessä kohdattujen filosofisten ja teologisten ongelmien ratkaisemisessa.
Arabialainen ja juutalainen filosofia

Kun juutalaisuus ja kristinusko saivat alkunsa pienten ryhmien uskontona, islam kehittyi nopeasti laajenevan valtakunnan uskontona. Sadan vuoden aikana Muhammadin vuonna 632 tapahtuneesta kuolemasta islaminusko oli levinnyt Intiaan, Pohjois-Afrikkaan ja eteläiseen Espanjaan saakka. Seurauksena islamin alaisuuteen tuli useita erilaisia kulttuureita, ja se kohtasi muun muassa juutalaisuuden, kristinuskon ja zarathustralaisuuden teologiset järjestelmät sekä Intian ja Kreikan vanhat filosofiat. Tämä sai islamilaiset oppineet hyödyntämään filosofiaa Koraanin oppien tulkitsemisessa. Islamilaisessa ajattelussa esiintyikin rinnakkain kristillisen skolastiikan kanssa samanlaisia aatevirtauksia, joissa antiikin filosofiaa pyrittiin yhdistämään islamilaiseen teologiaan.
Kehityksen ensimmäiseen vaiheeseen kuului Mesopotamiassa, Syyriassa ja Egyptissä säilyneiden kreikankielisten filosofisten ja luonnontieteellisten teosten kääntäminen arabian kielelle. Kääntäjät olivat enimmäkseen nestoriolais- ja jakobiittikristittyjä, jotka työskentelivät Abbasidien valtakunnan (n. 800) aikana. Merkittävimpiä kääntäjiä oli syyrialaiskristitty Hunain ibn Ishaq (809–873), joka tunnetaan latinaksi nimellä Joannitius. Teoksia käännettiin ensin syyriaksi, sitten arabiaksi. Tästä huolimatta käännökset olivat enimmäkseen melko täsmällisiä sanasanaisia käännöksiä. 900-luvulla lähes pelkästään syyriankielisiä käännöksiä käyttäneet jakobiitit käänsivät arabiaksi lähes kaikki Aristoteleen teokset, Aleksanteri Afrodisiaslaisen, Themistioksen ja Theofrastoksen kirjoittamia kommentaareja, suurimman osan Platonin dialogeista, sekä joitakin uusplatonilaisia teoksia.
Seuraavaan vaiheeseen kuuluu islamilaisen kalam-teologian kehittyminen. Kalam-teologia jakaantui mu'taziliittien ja aš'ariittien koulukuntiin. Mu'taziliitit saivat alkunsa Basrassa ja Bagdadissa kokoontuneista ryhmistä, jotka kokoontuivat keskustelemaan siitä, kuinka kreikkalaisen filosofian ajatuksia voitaisin soveltaa joidenkin teologisten ongelmien, kuten Jumalan ykseyden ongelman sekä Jumalan kaikkivaltiuden vapaan tahdon olemassaololle aiheuttaman ongelman, ratkaisemisessa. He kehittivät myös todistuksia maailman luomiselle hyödyntämällä kristillistä uusplatonismia. Aš'ariitit pyrkivät selventämään Koraanin opetuksia. He kielsivät kaikki muut syyt paitsi Jumalan ja samalla kielsivät myös vapaan tahdon olemassaolon.
Al-Kindiä (801–873) pidetään usein ensimmäisenä aristoteelisena filosofina. Hän tutki filosofiaa, logiikkaa ja luonnontieteitä. Al-Razi (865 – n. 925) puolestaan puolusti Platonia Aristotelesta vastaan. Aristotelismia jatkoivat Al-Farabi (870–930) ja Avicenna (Ibn Sina, 980–1037). Aš'ariittiteologi Al-Ghazali (1058-1111) puolestaan edusti islamilaista reaktiota Aristotelesta ja muuta kreikkalaista filosofiaa vastaan.
Islamilaisen aristotelismin huippua edustaa Averroes (Ibn Rušd, 1126–1198), jonka teosten hepreankielisillä käännöksillä oli suuri merkitys myös juutalaiseen filosofiaan. Keskiajan juutalaisessa filosofiassa esiintyikin samanlaista skolastista virtausta, jossa antiikin filosofiaa yhdisteltiin puolestaan juutalaisuuden pyhän kirjan Tanakhin tulkintaan. Merkittävimpiä juutalaisen skolastiikan edustajia keskiajalla oli Maimonides.
Varhainen islamilainen filosofia vaikutti merkittävästä myös länsimaiseen skolastiikkaan, kun arabialaisten oppineiden kommentaarit antiikin filosofien teoksiin tulivat saataville lännessä.
Varhaisskolastiikka

1000-1100-lukujen varhaisskolastiikka perustui pitkälti platonismiin, erityisesti sen uusplatonilaisessa muodossa. Tällaiseen platonismiin oli jo antiikin aikana sekoittunut huomattavasti stolaisuuden ja aristotelismin vaikutusta. Platonin todellisia opetuksia tunnettiin kuitenkin huonosti. Hänen teoksistaan tunnettiin latinankielisinä ainoastaan Kalkidioksen kääntämät Timaioksen kosmologiaa käsittelevät osat[4] selityksineen, sekä 1100-1200-luvuilla käännetyt Faidon, Menon ja osa Parmenidesta. Erityisesti Timaios vaikutti huomattavasti skolastiseen ajatteluun lähinnä fysiikassa ja muussa luonnonfilosofiassa, johon varhaisskolastiikka keskittyi. Muita merkittäviä platonismin lähteitä olivat muun muassa Boethiuksen (ennen kaikkea Filosofian lohdutus), Macrobiuksen ja Martianus Capellan teokset, Kalkidioksen Timaios-kommentaari sekä hermeettiseen traditioon kuuluvat kirjoitukset.[5]
Keskeiset filosofiset ongelmat liittyivät platonismin ja uusplatonismin tulkintoihin kristilliseen ajatteluun sopivasti. Timaioksen mukaan maailman oli luonut alempi luojajumala, demiurgi, ja uusplatonismi taas oli laajentanut luomisen kosmogoniaa useammilla alemmilla jumalhahmoilla, joiden vastuulla oli yhä alempien ja materiaalisempien maailmankaikkeuden tasojen luominen. Tällaiset ajatukset eivät luonnollisesti sopineet yksijumaliseen kristinuskoon. Toinen ongelmallinen seikka oli sekä Platonin että Boethiuksen esittämä ajatus maailmansielusta. Uusplatonismin tulkinta ykseydestä emanoituneista todellisuustasoista, logos (järki, sana) ja psykhe (sielu, henki), sopi kuitenkin kolminaisuusoppiin. Esimerkiksi Willelmus Concheslainen yhdisti maailmansielun Pyhään Henkeen.
Kolmas tyypillinen ongelma koski platonismin opettamaa ideoiden ja materian ikuisuutta, jotka kummatkin olivat ristiriidassa sen kristinuskon opin kanssa, että ainoastaan Jumala on ikuinen. Ideat samaistettiin jo Augustinuksen esittämän tulkinnan mukaan Jumalan ajatuksiin, jolloin ne saattoivat olla samaan aikaan sekä yhtä ikuisia kuin Jumala, mutta silti hänestä syntyneitä. Materian suhteen jotkut suosivat jo Boethiuksen esittämää ajatusta, jonka mukaan ikuisuutta oli kahdenlaista, toisaalta Jumalan ajatonta ikuisuutta, ja toisaalta materian ajallista ikuisuutta. Jotkut kuitenkin hylkäsivät tämän teorian, katsoen, että materia sai alkunsa luomisessa.[6]
Fysiikassa filosofit pyrkivät usein etsimään luonnollisia syitä tapahtumille. Muun muassa luomiskertomusta selitettiin fysiikan avulla täysin luonnolliseksi tapahtumaksi, jo pelkästään luonnon lakien ohjaamaksi erotukseksi yliluonnollisen Jumalan ohjauksesta. Luonnontieteellisen menetelmän käyttö saattoi olla peräisin arabialaisilta tiedemiehiltä, joiden tietämystä oli vähitellen alettu välittää läntiseen Eurooppaan. Tässä työssä vaikutti muiden muassa Constantinus Africanus.[7]
Merkittäviä henkilöitä varhaisskolastisena aikana olivat muiden muassa Anselm Canterburylainen, Petrus Damiani, Gilbertus Porretanus, Pierre Abélard, Petrus Lombardus ja Johannes Salisburylainen. Aikakauden ajattelun keskeinen keskus oli Chartresin katedraalikoulu.[8]
Tieteen renessanssi 1100-luvulla

1100-luvulla sydänkeskiajan sosiaalisessa ja poliittisessa ympäristössä tapahtui monia muutoksia, joita kutsutaan usein 1100-luvun renessanssiksi. Se voidaan nähdä eräänlaisena esirenessanssina. Sen aikana eurooppalaisessa tieteessä tapahtui uudenlaista älyllistä heräämistä, joka vaikutti sekä tieteeseen että filosofiseen ajatteluun. Nämä saavutukset loivat pohjaa myöhemmille kirjallisille ja taiteellisille liikkeille, merkittävimpänä Italian 1400-luvun renessanssille ja 1600-luvun tieteelliselle vallankumoukselle.
Korkeaskolastiikka

Korkeaskolastiikkaa kuvaa ”suuri synteesi” kristinuskon teologian ja aristotelismin välillä. Tätä työtä johti erityisesti Tuomas Akvinolainen. Aristoteleen teokset käännettiin säilyneiltä osin latinaksi lähes lähes kokonaisuudessaan 1200-luvun aikana. Jo Boethius oli kääntänyt Aristoteleen tuotantoa latinaksi. Keskiajalla tähän työhön osallistuivat muiden muassa Jacobus Veneticus ja erityisesti Vilhelm Moerbekelainen.[9]
Akvinolaisen lisäksi korkeaskolastisen kauden merkittäviä filosofeja olivat muiden muassa Johannes Duns Scotus, William Occamilainen, Robert Grosseteste, Roger Bacon, Alexander Halesilainen, Bonaventura, Albert Suuri, Petrus Hispanus ja Henri Ghentiläinen.
Akvinolainen hyväksyi Aristoteleen filosofian luonnollisen todellisuuden esityksenä, mutta katsoi, että se vaati täydennyksekseen myös luonnon ylittävän eli yliluonnollisen lähestymistavan. Näin hänen ajattelussaan filosofian luonnollinen totuus ja teologian yliluonnollinen totuus olivat toisiaan täydentäviä, eivät toisensa poissulkevia.[10]
Aristoteelisessa ajattelussa oli kuitenkin suuria ristiriitoja kristinuskon kanssa. Näitä olivat muiden muassa:[11]
Fysikaalinen determinismi: Luominen oli välttämätön tapahtuma ja meidän maailmamme ainoa ja paras mahdollinen maailma. Jumala ei voi saada aikaan mitään ilman välineinä käyttämiään luonnollisia syitä. Jumalan tahdonvapaus olisi siis rajoitettu.
Intellektuaalinen determinismi: Aristoteleen mukaan tieto pakottaa tahtoa, jolloin ihmisellä ei olisi tahdonvapautta.
Aristoteleen mukaan maailma on ikuinen, jolloin ei olisi ollut ensimmäistä hetkeä eikä kaiken alkua.
Aristoteleen mukaan sielu kuolee ruumiin mukana, koska sielu ei ollut ruumiista erillinen vaan sitä elävöittävä olemismuoto. Eräiden Aristoteles-tulkintojen mukaan sielusta saattoivat olla ikuisia universaalit älylliset toiminnot, mutta ne eivät olleet yksilöllisiä vaan osa maailmansielua.
Jotkut, kuten Sigerus Brabantilainen ja Boethius Dacialainen, pyrkivät ohittamaan ristiriidat tekemällä filosofisen ja teologisen totuuten välille selkeän eron – heidän mukaansa ne saattoivat olla täysin ristiriitaisia. Samanlaista ajattelua esiintyi islamilaisten filosofien parissa. Muun muassa Akvinolainen torjui tällaisen ajattelun teoksessaan Summa contra gentiles. Hänen mukaansa filosofisen ja teologisen totuuden välillä ei voinut olla ristiriitaa. Näennäiset ristiriidat johtuivat vain tietojemme rajallisuudesta ja epätäydellisyydestä. Sama todettiin Pariisin oppituomioissa, joissa tuomittiin liian jyrkkien aristoteelisten tulkintojen esittäminen harhaoppisena.[12]
Via moderna
Via moderna oli skolastiikan piirissä 1300-luvun alussa syntynyt liike, joka pyrki eroon antiikin filosofiaan perustuvasta ajattelusta kohti uutta ajattelua. Sen keskeisinä hahmoina voidaan pitää Duns Scotusta ja Vilhelm Occamilaista, jotka olivat kummatkin fransiskaaneja. Fransiskaanien teologia perustui ennen kaikkea kirkkoisä Augustinukseen, ja heidät voidaan nähdä vastavoimana aristotelismiin tukeutuneelle Tuomas Akvinolaiselle ja hänen koulukunnalleen, jonka monet edustajat olivat dominikaaneja.[13]
Merkittävimpiä eroja Tuomaan ja näiden fransiskaaniteologien ajattelussa oli ero aristoteelisen metafyysisen realismin (käsiterealismi) ja nominalismin välillä. Tuomas katsoi, että universaalit olivat olemassa yksittäisolioista erillisinä yleisolemuksina. Yksittäisolioiden yksilöllisyyden määräsi materia, ei yleisolemus, mutta inhimillinen järki kykeni käsittelemään vain yleisolemuksia. Duns Scotus jakoi tämän käsiterealismin, mutta edusti lievempää tulkintaa. Hän katsoi, että muodollinen ero yksittäisen ja yleisen olemuksen välillä syntyy ihmisen mielessä, mikä oli merkittävä askel nominalismin suuntaan. Vilhelm Occamilainen puolestaan edusti varsinaista nominalistista kantaa ja katsoi, ettei yleisolemuksia voi olla olemassa yksittäisolioista erillisinä. Hänen mukaansa yleiskäsitteet ovat pelkkiä nimiä, joita käytetään samankaltaisista olioista. Sekä Duns Scotus että Ockhamilainen katsoivat, että inhimillinen järki kykeni havaitsemaan ja käsittämään yksilöoliot sellaisinaan ja muodosti vasta niiden avulla yleiskäsitteet. Tästä seurasi myös, että maailman käsitettävä järjestys oli lähinnä mielen oma luomus. Tämä avasi tietä myöhemmille skeptisille argumenteille.[13]
Toinen ero koulukuntien välillä koski tahdonvapautta. Kuten edellä on esitetty, aristoteelisen determinismin jyrkän tulkinnan mukaan sekä Jumalan että ihmisten tahdonvapaus olivat rajoitettuja. Augustinus oli puolestaan ollut ensimmäisiä, joka puhui ihmisen tahdon vapaudesta ohi järjen. Sekä Duns Scotus että Vilhelm Occamilainen tukeutuivat häneen ja hahmottelivat voluntarismiksi kutsuttua ajattelua. Sen mukaan lopulliset ratkaisut ihmisen toimiessa tekee aina tahto. Myös voluntaristisen etiikan mukaan teon moraalisuuden kannalta tärkeintä olivat ihmisen tahdonratkaisun päämäärät.[13]
Fransiskaanien teologia toimi pohjana myös myöhemmälle keskustelulle yksilön luonnollisista oikeuksista. Fransiskaanit olivat omistautuneet äärimmäiselle köyhyydelle ja kieltäytyivät omistamasta mitään. Heidän vastustajiensa mukaan ihmiselle ei ollut kuitenkaan luvallista luopua luonnollisesta itsesäilytysoikeudesta. Fransiskaanit hävisivät kiistan ja joutuivat myöntämään, että heilläkin oli viime kädessä luovuttamattomia oikeuksia.[13]
Mystiikka

Mystikot vastustivat skolastiikkaa kaikkina sen kausina. He halusivat korostaa logiikan sijasta suoraa yhteyttä Jumalaan, ja uskoivat, että myös mystinen kokemus voi olla inhimillisen tiedon lähde. He saivat herätteitä Augustinukselta ja Dionysios Pseudo-Areopagitalta, joka oli tuonut keskiajan uskonnollisuuteen uusplatonistisia vaikutteita. Merkittäviä mystikoita olivat muiden muassa Bernhard Clairvauxlainen, Hildegard Bingeniläinen ja varsinkin Mestari Eckhart.
Kohti renessanssia

Renessanssin aikana humanistit, filosofit ja tiedemiehet halusivat usein korostaa eroa keskiajan ajatteluun. Tällöin syntyi käsitys "pimeästä keskiajasta", johon renessanssin katsottiin tuovan valoa. Erityisesti uusi tutkimus on 1900-luvun loppupuolelta lähtien nostanut esiin keskiajan ajattelusta piirteitä, joiden valossa keskiajan ja renessanssin vaihde ei enää näyttäydy yhtä jyrkkänä. Monet renessanssin aikana syntyneiksi katsotut ajatukset ovat tosiasiassa peräisin jo 1300-luvulta.
Filosofian historiassa renessanssilla tarkoitetaankin noin vuosien 1350-1600 välistä ajanjaksoa,[14] josta perinteinen historiantutkimus lukee suurimman osan, 1510-1520 -luvuille saakka, keskiajaksi. Sydänkeskiajalla tietä kohti renessanssifilosofiaa raivasivat jo 1100-luvun renessanssi ja via moderna -liike. Uutta pohjaa loivat yhteiskunnalliset muutokset, kuten kaupunkien ja niiden hovien voimistuminen yliopistojen rinnalle.
Keskiaikaisia filosofeja

Augustinus (354—430)
Pseudo-Dionysios Areopagita (400/500-luku)
Isidorus Sevillalainen (560–636)
Johannes Damaskolainen (676–749)
Alkuin (735–804)
Rabanus Maurus (780–856)
Johannes Scotus Eriugena (810-877)
Fredegisius Toursilainen (k. 834)
Heiricus Auxerrelainen (841-876)
Remigius Auxerrelainen (841-908)
Ibn al-Haitham (Alhazen, n. 965-1039)
Avicenna (980-1037)
Berengar Toursilainen (n. 999–1088)
Petrus Damianus (n. 1007-1072)
Mikael Psellos (n. 1018-1078)
Avicebron (n. 1021-1058)
Anselm Canterburylainen (1034-1109)
Odo Tournailainen (k. 1113)
Roscellinus (1050-1120)
Vilhelm Champeauxlainen (1070-1120)
Bernardus Chartreslainen (k. n. 1130)
Theodoricus Chartreslainen (n. 1100-1150)
Avempace (k. 1138)
Gilbertus Porretanus (1070-1154)
Pierre Abélard (1079-1142)
Willelmus Concheslainen (n. 1090-1154)
Petrus Capualainen (1100-luku)
Pietari Lombardialainen (n. 1100–1160)
Johannes Salisburylainen (1115-1180)
Averroës (1126-1198)
Mooses Maimonides (1135-1204)
Vilhelm Auxerrelainen (k. 1231)
Robert Grosseteste (1175-1253)
Raymundus Peñafortelainen (n. 1180–1275)
Albert Suuri (1193-1280)
Alexander Halesilainen (n. 1200-1245)
Petrus Hispanus (1200-luku)
Bernard Trilialainen (1200-luku)
Willelmus Auvergnelainen (k. 1249)
Richardus Rufus Cornwallilainen (k. n. 1260)
Gerardus Abbévillelainen (k. 1272)
Henri Ghentiläinen (1217-1293)
Roger Bacon (1220-1292)
Bonaventura (1221-1274)
Tuomas Akvinolainen (1224-1274)
Ramon Llull (1232-1315)
Matteus Aquaspartalainen (n. 1238–1302)
Sigerus Brabantilainen (n. 1240–1283/84)
Boethius Dacialainen (n. 1240-1290)
Aegidius Roomalainen (n. 1243-1247)
Petrus Johannes Olivi (1248-1298)
Godefroid Fontaineslainen (n. 1250-1309)
Mestari Eckhart (1260-1327/28)
Johannes Duns Scotus (1266-1308)
Durandus de Saint-Pourçain (n. 1275-1332/34)
Franciscus de Marchia (k. n. 1344)
Walter Burley (n. 1275-1344/1345)
Alvarus Pelagius (1275-1349)
Vilhelm Occamilainen (1285-1347)
Robert Holkot (n. 1290-1349)
Gregorios Palamas (1296-1359)
Nicholas Autrecourtlainen (n. 1299 – n. 1369)
William Crathorn (1300-luku)
Jean Buridan (1300-1358)
Bartolus de Sassoferrato (1314-1357)
Nicole Oresme (n. 1323-1382)
Georgios Gemisthos Plethon (n. 1355-1452)
Cajetanus (1469-1534)
Muita merkittäviä henkilöitä
Constantinus Africanus (n. 1020–1087), antiikin lääketieteellisten teosten kääntäjä
Gerard Cremonalainen (1114—1187), antiikin teosten kääntäjä
Jacobus Veneticus (1100-luku), antiikin teosten kääntäjä
Vilhelm Moerbekelainen (n. 1215–1286), antiikin teosten kääntäjä
Katso myös
Bysanttilainen filosofia
Keskiajan tiede
Keskiajan yliopisto
Kristillinen filosofia
Islamilainen filosofia
Juutalainen filosofia
Skolastiikka
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Korkman, Petter & Yrjönsuuri, Mikko (toim.)| title = Filosofian historian kehityslinjoja| location = Helsinki| publisher = Gaudeamus| year = 1999| id = ISBN 951-662-708-0}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Hirvonen, Vesa & Saarinen, Risto (toim.)| title = Keskiajan filosofia| location = Helsinki| publisher = Gaudeamus| year = 2008| id = ISBN 978-952-495-093-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Korkman, Petter & Yrjönsuuri, Mikko (toim.)| title = Filosofian historian kehityslinjoja| location = Helsinki| publisher = Gaudeamus| year = 1999| id = ISBN 951-662-708-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Mäkinen, Virpi| title = Keskiajan aatehistoria: Näkökulmia tieteen, talouden ja yhteiskuntateorioiden kehitykseen 1100–1300 -luvuilla| location = Jyväskylä| publisher = Atena| year = 2003| id = ISBN 951-796-310-6}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Russell, Bertrand| title = Länsimaisen filosofian historia 2: Uuden ajan filosofia| publisher = Porvoo Helsinki Juva WSOY| year = 1999| version = (History of Western Philosophy, 1946.) Suomentanut J. A. Hollo. 9. painos| id = ISBN 951-0-17886-1}}
Aiheesta muualla
 entry  in the Stanford Encyclopedia of Philosophy
 entry  in the Stanford Encyclopedia of Philosophy
 entry  in the Stanford Encyclopedia of Philosophy

Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Kauniit ja rohkeat () on yhdysvaltalainen saippuasarja, jonka ensimmäinen jakso näytettiin kotimaassaan 23. maaliskuuta 1987. Sen luojat ja alkuperäiset tuottajat olivat William J. Bell ja Lee Phillip Bell, joiden työtä on myös toinen suosittu saippuasarja Tunteita ja tuoksuja (The Young and the Restless). Sarjaa tuottaa Bell-Phillip Television Productions Inc., ja sitä esitetään CBS-televisiokanavalla, yksi, noin 20 minuutin[1] jakso joka arkipäivä.
Sarjalla on yli 26 miljoonaa katsojaa yli sadassa maassa.[2] Italiassa sitä lähetetään nimellä Beautiful, Ranskassa nimellä Amour, gloire et beauté, Belgiassa, Sveitsissä, Luxemburgissa ja Marokossa nimellä Top Models ja Ruotsissa Glamour sekä Yhdysvalloissa espanjaksi Belleza y poder.
Esittäminen Suomessa
Suomessa sarjan ensiesitys tapahtui Kolmoskanavalla 20. tammikuuta 1992 ja sarja siirtyi kanavauudistuksen jälkeen MTV3-kanavalle 1993. Kyseessä oli ensimmäinen Suomessa nähty päivittäinen saippuaooppera, ja se keräsi parhaimpina 1990-luvun vuosinaan enemmän katsojia kuin mikään muu televisio-ohjelma; sarjan suosio alkoi kasvaa jo vuoden 1992 syksyllä ja miljoonan katsojan raja meni rikki usein. Katsojien ikäjakauma oli laaja teineistä eläkeikäisiin; jopa valtioneuvos Johannes Virolainen tunnustautui sarjan ystäväksi. Useita Kauniiden ja rohkeiden näyttelijöitä vieraili 1990-luvun aikana Suomessa manageri Heikki "Hessu" Reijosen toimiessa matkojen järjestäjänä, ja vastavuoroisesti suomalaisten iltapäivä- ja viikkolehtien toimittajia kävi seuraamassa sarjan kuvauksia Yhdysvalloissa.[3]
Kauniit ja rohkeat -sarjan vastaava tuottaja Bradley Bell arvioi Iltalehden haastattelussa 1990-luvulla sarjan suosion perustuvan siihen, että roolihahmot olivat tavallisia ihmisiä, joihin katsojien oli helppo samastua. Ihmissuhteiden lisäksi sarjassa on käsitelty erilaisia ongelmia ja kipeitäkin aiheita, kuten insestiä, raiskausta ja asunnottomuutta. Bell korosti, että sarjan ensisijainen tarkoitus oli viihdyttää ja puhutella katsojia tunnetasolla.[3] Amerikkalaisen saippuaooppera-ohjelmatyypin uranuurtaja Suomessa oli ollut 1960-luvun lopulta 1970-luvun puoliväliin saakka kerran viikossa esitetty sarja Peyton Place, ja samalla linjalla olivat jatkaneet 1980-luvun maailmanlaajuiset suursuosikit Dallas ja sen hieman myöhemmin aloittanut kilpailija Dynastia. Jatkuvajuoniset perhesarjat ovat olleet eräänlainen ihmissuhdelaboratorio, jonka sekoituksia tarkkailemalla katsojat ovat ainakin kuvitelleet voivansa ymmärtää paremmin omia ja läheistensä ongelmia.[4]
Suomessa Kauniiden ja rohkeiden suosion ilmiömäisyys näkyi vahvasti esimerkiksi siinä, että  Väestörekisterikeskuksen mukaan 1990-luvulla 33 ja 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä vielä kahdeksan tyttövauvaa sai etunimekseen Brooke. Lisäksi Carolineksi kastettiin vuoteen 2009 mennessä lähes tuhat tyttöä. [3] Toisaalta Ridge-nimen sai Suomessa vain kolme poikaa.[5] Kauniiden ja rohkeiden saamat katsojaluvut olivat hieman yllättäviä siihen nähden, että 1980-luvun lopulta lähtien suomalainen katsojakunta oli kanavatarjonnan lisääntymisen myötä pirstoutunut eivätkä kaikki enää katsoneet kaikkea kuten television alkuaikoina.[4]
Sarjan suosio alkoi hiipua, kun MTV3 aloitti vuonna 1999 kotimaisen saippusarjan Salatut elämät, joka vei nopeasti Kauniiden ja rohkeiden aseman kanavan katsojamagneettina. Vielä keväällä 2000 sarjaa seurasi parhaimmillaan lähes 900 000 katsojaa, minkä jälkeen katsojaluvut ovat tippuneet huomattavasti. Nykyisin sarjaa seuraa päivittäin noin 200 000 suomalaista. Sarjaa on esitetty 18. marraskuuta 2013 alkaen yksi jakso päivässä.
Forrester Creations
Forrester Creations on Ericin ja Stephanien perustama muotitalo.
Hahmot
Eric Forrester
Forresterin perheen patriarkka ja Stephanien leski. Ericillä on kuusi lasta: Ridge, Thorne, Kristen ja Felicia yhdessä Stephanien kanssa ja Rick (oikeasti Eric Junior) ja Bridget avioliitostaan Brooken kanssa. Ericillä ja Stephaniella oli myös tytär Angela, joka on kuollut. Eric on lahjakas muotisuunnittelija, joka on perustanut Stephanien kanssa Forrester Creations -muotitalon. Hän on päättäväinen ja vahva persoona, jolle perheen yhtenäisyys ja lapset ovat hänen elämässään tärkeimmät asiat. Stephanien lisäksi hän on ollut naimisissa Brooke Loganin, Donna Loganin ja Sheila Carterin kanssa. Eric ja Ridge myivät Forrester Creations muotitalon liikemies Bill Spencerille, Forresterit saivat jäädä töihin entiseen yritykseensä. Eric on nykyään Forrester Creations -muotitalon toimitusjohtaja ja osaomistaja, 25% osuudellaan. Eric on edelleen vahvasti mukana muotitalon toiminnassa ja päätöksissä. Stephanien kuoleman jälkeen Eric seurusteli entisen miniänsä Taylor Hayesin kanssa, kunnes Taylor jätti tämän ja poistui kaupungista.
Ridge Forrester
Ridge on Ericin ja Stephanien vanhin poika. Ridgen oikea isä  on Massimo Marone. Ridge on Forrester Creations -muotitalon osaomistaja, 25 prosentin osuudellaan. Ridge on ollut naimisissa Carolinen, Brooken ja Taylorin kanssa, joista kahden viimeksi mainitun kanssa useampaan eri otteeseen. Hänellä on neljä lasta: Thomas, Steffy (Stephanie) ja Phoebe Taylorin kanssa ja Ridge Junior eli RJ Brooken kanssa. Hän pitää myös Hopea (joka on biologisesti Brooken ja Deaconin lapsi) omana tyttärenään, koska on kasvattanut tätä yhdessä Brooken kanssa. Ridgen entinen vaimo Caroline oli Bill Spencerin tytär. Ridge on erittäin lahjakas ja tunnettu muotisuunnittelija, joka on työskennellyt suurimman osan urastaan Forrester Creationsissa. Hän on päättäväinen ja temperamenttinen luonne, joka tuntuu useinkin pitävän itseään muita parempana. Lisäksi Ridge seurusteli vähän aikaan Ashley Abbottin kanssa. Ridge ja Brooke järjestivät seitsemännet häänsä huhtikuussa 2013, mutta Ridge jätti Brooken häämatkan aikana, ja liitto paljastui mitättömäksi. Ridge lähti kaupungista ja työskenteli yli vuoden Forrester Internationalin johtajana. Ridge palasi takaisin Los Angelesiin toukokuussa 2014.
Thorne Forrester
Thorne on Ericin ja Stephanien poika. Hän on Darlan aviomies ja heillä on tytär Alexandria. Darla kuoli auto-onnettomuudessa. Tämän jälkeen Thorne kihlautui Taylor Hayesin kanssa, mutta lopulta he erosivat kun Nick Marone astui Taylorin elämään. Myöhemmin Thorne ja Taylor yrittivät seurustelua uudelleen, mutta enimmäkseen Thorne on elänyt sinkkuna. Thornen tytär Alexandria, ”Aly”, on saapunut teini-ikäisenä takaisin kaupunkiin, ja työskentelee nyt Forrester Creationsissa, sekä seurustelee Forrester Creationsin valokuvaaja Oliver Jonesin kanssa.
Rick Forrester
Rick (Eric Junior) on Eric Forresterin ja Brooke Loganin poika. Rick on Forrester Creationsin pääjohtaja. Rick seurusteli Ridgen tyttären Phoeben kanssa. Kun Phoebe kuoli, hän alkoi seurustella tämän siskon Steffyn kanssa. Rick seurusteli ulkomailla asuessaan Ashley Abbottin kanssa. Rick on ollut myös naimisissa Amber Mooren kanssa ja näille syntyi myös lapsi, joka kuoli. Amber tuli aikanaan lapsenvahdiksi teinilapsille Rick ja Bridget. Sittemmin alaikäinen Rick ja täysi-ikäinen Amber ihastuivat toisiinsa. Amber alkoi odottaa lasta, mutta koska tämä oli ollut myös afrikan-amerikkalaisen Raymondin kanssa (roolia näytteli Usher), niin Amber ei tiennyt kumpi on isä. Rick ei tiennyt tätä ja Amber meni naimisiin Rickin kanssa, vaikka ei tiennyt oliko Rick isä. Amber poistui synnyttämään lapsensa äitinsä luokse, ettei mahdollinen salaisuus paljastuisi kaikille, jos isä olikin tummaihoinen Raymond. Amberin lapsi kuoli ja hän hautasi sen aavikolle. Samaan aikaan Amberin serkku Becky synnytti lapsen, jota Becky ei halunnut ja Amberin äiti osaltaan edesauttoi serkuksia päätymään ratkaisuun, että Amber kasvattaa Beckyn lapsen omanaan. Amber palaa kotiin lapsen kanssa, joka kastetaan Ericiksi (Little Eric). Myöhemmin totuus paljastuu, että lapsi ei ole Amberin ja Amber jää valheistaan kiinni. Becky kuolee syöpään ja Rick ja Amber päättävät adoptoida Ericin. Oikea isä, Deacon Sharpe, ilmaantuu kuvioihin ja asiat mutkistuvat. Huoltajuus annetaan biologiselle isälle ja Amber saa jakaa huoltajuuden tämän kanssa tai olisi muutoin menettänyt lapsen. Rick on seurustellut useiden naisten, kuten Caitlin Ramirezin, Steffy Forresterin, Phoebe Forresterin, Taylor Hayesin, ja Maya Avantin kanssa. Tällä hetkellä hän on kuitenkin naimisissa Forrester Creationsin muotisuunnittelija Caroline Spencerin kanssa. Carolinella on kuitenkin molemminpuolinen ihastus Ridge Forresterin kanssa, ja Rick puolestaan on jatkanut suhdettaan Maya Avantin kanssa.
Brooke Logan
Brooke on Stephen ja Beth Loganin vanhin lapsi. Brooke on ollut naimisissa kolmen Forresterin perheen miehen kanssa (Ridgen, Ericin ja Thornen), sekä Nick Maronen ja Whip Jonesin kanssa. Hänellä on ollut muitakin miessuhteita. Brookella on viisi lasta: Rick ja Bridget Ericin kanssa, Ridge Junior eli R.J. Ridgen kanssa, Jack Nick Maronen kanssa ja Hope Deacon Sharpen kanssa. Deacon Sharpe oli Bridgetin aviomies, ja hänellä ja Brookella oli salasuhde. Jack on Brooken ja Nick Maronen biologinen lapsi, mutta Taylorin kantama ja synnyttämä. Brooke ja Ridge palasivat taas yhteen ja järjestivät seitsemännet häänsä huhtikuussa 2013. Ridge kuitenkin jätti Brooken häämatkan aikana, ja liitto paljastui mitättömäksi. Nyt Brookella on vispilänkauppaa lankonsa Bill Spencerin kanssa. Brooke Logan on lahjakas kemisti, joka kehitti BeLieF-yhdisteen – aineen, joka tekee tekstiilit rypistymättömiksi. Kun Deacon palasi kaupunkiin, hänellä ja Brookella oli säpinää. Nykyisin Brooke on sinkku, mutta hänellä on taas säpinää Billin kanssa. Brooke ja Bill menivät lopulta naimisiin. Nykyään Brooke on kihloissa Ridgen kanssa.
Donna Logan
Donna on Brooke Loganin pikkusisko ja oli naimisissa Eric Forresterin kanssa. Eric ja Donna adoptoivat Donnan ja Justin Barberin pojan Marcuksen. Donna on työskennyllyt Forrester Creationsilla mallina. Donna jätti Ericin äitinsä kuoltua, mistä Donna syytti Stephanieta. Donna meni naimisiin nuoruudenrakkautensa ja Marcuksen biologisen isän Justinin kanssa, mutta he erosivat. Tämän jälkeen hän alkoi tapailla Nick Maronea, joka oli myös Pam Douglasin ihastuksen kohteena. Nick kuitenkin poistui kaupungista, jonka jälkeen Donna ei ole tapaillut ketään. Donnalla on kuitenkin edelleen lämpimiä tunteita entistä aviomiestään Ericiä kohtaan.
Katie Logan Spencer
Katie on Brooke ja Donna Loganin nuorin sisar. Katie Logan työskenteli aiemmin Forresterilla PR-vastaavana. Katie seurusteli Nick Maronen kanssa, mutta he erosivat ja Katie tutustui liikemies Bill Spenceriin ja he alkoivat seurustella ja menivät kihloihin ja naimisiin. Bill Spencer sai vallattua Forrester Creationsin itselleen ja teki Katiesta toimitusjohtajan. Katie ja Bill saivat pojan, William Logan "Will" Spencerin. Katie ja Bill olivat pitkään yhdessä, kunnes Bill petti Katiea tämän sisaren Brooken kanssa. Tämän tultua julki Katie jätti Billin ja sai avioerossa 1 % Billin Spencer Publications -yrityksestä. Billin sisaren Karenin avustuksella Katiesta tuli Spencerin toimitusjohtaja. Katie oli kihloissa Ridge Forresterin kanssa, suhde kuitenkin päättyi Ridgen ja Caroline Spencerin suhdeen alettua. Katie jätti Ridgen, palasi yhteen Billin kanssa, ja he menivät uudelleen naimisiin.
Steffy Forrester Spencer
Steffy on Ridgen ja Taylorin tytär. Steffylla oli kaksoissisar Phoebe, joka kuoli auto-onnettomuudessa. Steffy ihailee mummoaan, kaimaansa Stephanieta. Steffy työskentelee nykyisin Forrester Creationsilla PR-vastaavana. Steffy on seurustellut Donnan pojan Marcuksen kanssa ja ollut kihloissa Rickin kanssa. Steffy on ollut myös ihastunut Bill Spenceriin. Steffy yrittää häätää Loganit Forrester Creationsista. Steffy on ollut naimisissa Liam Spencerin kanssa, ja hän odotti Liamille lasta. Steffy sai kuitenkin keskenmenon, josta seurasi komplikaatio. Komplikaation vuoksi Steffy ei voi enää ikinä saada lapsia, ja tämän vuoksi hän jätti Liamin ja häipyi Pariisiin. Steffy pyysi Liamia menemään yhteen Hopen kanssa, koska ajatteli, että Hope pystyisi tarjota Liamille onnellisen avioliiton ja perheen. Steffy vieraili perheensä luona muutaman kerran, ja palasi vakituisesti takaisin lokakuussa 2015. Steffy oli jälleen kiinnostunut Liamista, joka oli parhaillaan suhteessa Ivy Forresterin kanssa. Steffy ja Liam menivät lopulta uudelleen naimisiin.
Deacon Sharpe
Deacon Sharpe on Hope Loganin, sekä Eric Sharpen, isä. Rick Forrester jäljitti tämän ja Amber Forresterin kasvattilapsen Pikku Ericin biologisen vanhemman, Deaconin Los Angelesiin, halutessaan estää Amberin ja C.J. Garrisonin häät. Deaconille tuli suhde Amberin kanssa, ja huijasi samanaikaisesti tähän rakastuneen Rickin sisaren, Bridget Forresterin, naimisiin kanssaan. Naimisissaoloaikanaan Deaconille tuli suhde Bridgetin äidin Brooke Loganin kanssa. Deacon ja Brooke saivat lapsen, Hope Loganin. Deacon tapasi Thorne Forresterin entisen vaimon Macy Alexander Forresterin tukiryhmässä, ja he rakastuivat, ja menivät naimisiin. Deacon ja Macy taistelivat sekä Amberia että Brookea vastaan tämän lasten huoltajuudesta. Deacon ja Macy saivat Ericin huoltajuuden, jonka jälkeen Macy joutui koomaan rikollisten tiputettua kattokruunun tämän päälle, ja myöhemmin kuoli. Amber palasi Ericin äitihahmoksi, ja Deacon palasi suhteeseen Bridgetin kanssa. Deacon ryhtyi suhteeseen Jacqueline "Jackie" Maronen kanssa. Deacon poistui lopulta kaupungista, ja ilmestyi myöhemmin Genoa Cityyn, jossa Amber Forrester asui. Genoa Cityssä ollessaan Deacon joutui vankilaan, josta Bill Spencer järjesti tämän ulos, halutessaan estää poikansa Liam Spencerin häät Deaconin tyttären Hopen kanssa. Tapahtuma onnistui, ja Hopen ja Liamin häät epäonnistuivat. Deacon poistui kaupungista, ja palasi myöhemmin, sekä tapasi Quinn Fullerin. Deacon pyrki palaamaan yhteen Brooken kanssa, ja päätyi kuitenkin lopulta yhteen Quinn on naimisissa Eric forrester kanssa.
Bill Spencer Jr
Bill on liikemies joka omistaa 49 prosenttia Spencer Publications -yrityksestä, muotilehdestä ja tv-kanavasta. Karen Spencer omistaa 50 prosenttia yrityksestä ja Katie Logan Spencer yhden prosentin. Bill osti Forrester Creationsin ja meni naimisiin Katie Loganin kanssa. Steffy sai Billin myymään Forrester Creationsin takaisin Forrestereille. Billillä on kolme lasta, aikuiset pojat Liam Spencer ja Wyatt Fuller, sekä vauvaikäinen Will Spencer Katien kanssa. Lisäksi Billin käly Brooke odotti tälle lasta, mutta sai keskenmenon. Billin isä oli Bill Spencer, Sr. Karen Spencer, ja edesmennyt Caroline Spencer Forrester, ovat Billin sisaria. Caroline Spencer on Billin sisarentytär. Ollessaan naimisissa Katien kanssa, Billillä oli suhde Brooken kanssa. Saatuaan selville, Katie erosi Billistä ja kaappasi Karenin avulla Spencer Publicationsin toimitusjohtajan paikan itselleen. Bill ja Brooke seurustelivat ja menivät kihloihin, kunnes Ridge palasi kaupunkiin. Bill ja Brooke erosivat, ja Bill ja Katie palasivat yhteen ja menivät jälleen naimisiin.
Liam Spencer
Liam tuli Los Angelesiin etsimään isäänsä, joka paljastui Billiksi. Liam on nyt töissä isänsä firmassa Spencer Publicationsissa. Liamilla ja Amberilla oli suhde, jonka jälkeen Amber huijasi odottavansa Liamille lasta. Marcus paljastui kuitenkin lapsen isäksi. Liam on syvästi rakastunut Hope Loganiin, ja he ovat kihloissa. Hope ja Liam erosivat väärinkäsitysten vuoksi, ja Steffy huijasi itsensä naimisiin Liam Spencerin kanssa. Lopulta he erosivat ja Hope ja Liam yrittivät jälleen mennä naimisiin, mutta Steffy paljasti olevansa Liamille raskaana. Nyt Steffyn lähdettyä Pariisiin ja jätettyä Liamin keskenmenon jälkeen Liam on palannut yhteen tosirakkautensa Hopen kanssa. Kaupunkiin saapunut Wyatt Fuller paljastui Liamin velipuoleksi. Hope seurusteli sekä Liamin, että Wyattin kanssa aikansa, ja lopulta meni naimisiin Wyattin kanssa, ja alkoi odottamaan tälle lasta.
Caroline Spencer Forrester
Caroline on Karen ja Danielle Spencerin tytär, ja Bill ja Caroline Spencerin sisarentytär. Caroline on nimetty edesmenneen tätinsä, äitinsä kaksoissisaren, mukaan. Liam Spencer ,Wyatt Fuller ja William Spencer ovat Carolinen serkkuja. Caroline on muotisuunnittelija, joka muutti kaupunkiin New Yorkista. Brooke tarjosi hänelle töitä Forresterilta, toivoen samalla että Rickin ja tämän välille tulisi säpinää. Myös Thomas kiinnostui Carolinesta. Seurusteltuaan jonkin aikaa Thomasin kanssa, Caroline lopulta valitsi Rickin. Tilanne mutkistamaan saapui kuitenkin katujen kasvatti Maya Avant, josta Rick kiinnostui heti ensitapaamisella. Caroline ja Rick menivät lopulta naimisiin. Parhaillaan Carolinella on kuitenkin molemminpuolinen ihastus Rickin velipuoli Ridge Forresterin kanssa.
Pamela ”Pam” Douglas
Pam on edesmenneen Stephanie Forresterin sisar, ja inhoaa Loganin perhettä. Pam oli kihloissa Brooken, Katien ja Donnan isän Stephen Loganin kanssa, mutta he erosivat. Tämän jälkeen Pam ihastui Nick Maroneen. Nyt Pam työskentelee Forresterilla sihteerinä yhdessä Donna Loganin kanssa. Pam on ihastunut Ericiin.
Maya Avant Forrester
Maya on näyttelijä ja Dayzeen vanha ystävä heidän yhteisiltä ajoiltaan katujen kasvatteina. Dayzee on myös ollut syyttömänä vankilassa. Maya saapui Dayzeen kahvilaan kohtaamaan tämän ja vaati saada tietää, missä hänen vauvansa on. Maya antoi aikoinaan synnyttämänsä vauvan adoptoitavaksi, ja Dayzee kertoi lopulta Mayalle että vauva on kuollut. Tästä toivuttuaan Maya ihastui Rick Forresteriin, jota piti aluksi kodittomana. Rick seurusteli kuitenkin aluksi Caroline Spencerin kanssa, mutta jätti tämän ja aloitti suhteen Mayan kanssa. Mustasukkainen Caroline järjesti Mayan ja Carterin samaan websarjaan, jotta näille tulisi vipinää. Maya ja Carter menivät lopulta kihloihin, ja Rick ja Caroline menivät naimisiin. Parhaillaan Carolinella ja Ridge Forresterilla on kuitenkin molemminpuolinen ihastus, ja Rick ja Maya lämmittävät jälleen suhdettaan.
Carter Walton
Lakimies Carter ilmestyi sarjaan tapaamaan adoptioveljeään Marcusta. Myöhemmin hän tapasi Mayan, ja ihastui tähän. Mayalla oli jo kuitenkin tunteita Rick Forresteria kohtaan. Carter on myös aloitteleva näyttelijä, ja Caroline järjesti tämän Mayan kanssa samaan websarjaan, jotta heille tulisi vipinää.
Wyatt Spencer
Wyatt on Bill Spencerin ja Quinn Fullerin poika. Hope näki tämän alasti suihkussa metsässä jonka jälkeen Hope kaatui metsässä, ja mies pelasti tämän. Myöhemmin Wyatt jäljitti Hopen ja pyysi tätä treffeille. Hope huomasi Wyattilla olevan samanlainen miekkakoru kuin Billillä ja Liamilla, ja paljastuikin, että korun suunnitellut Quinn ja Bill olivat nuoruudenrakastettuja ja Bill on Wyattin isä. Quinn on tiennyt asiasta koko ajan, mutta halusi suojella Wyattia Spencerin perheeltä, ja ei pidä nyt Hopesta tämän sekaannuttua heidän asioihin.
Quinn Fuller Forrester
Quinn on omaa yritystään, Quinn Artisan Jewelersia, johtava korusuunnittelija. Quinnilla on poika Wyatt Fuller, Bill Spencerin kanssa. Quinn ei pidä Hopesta, koska tämä auttoi Wyattin isän selvittämisessä. Quinnin yritys on solminut yhteistyösopimuksen Forrester Creationsin kanssa. Quinnilla oli vispilänkauppaa Ericin kanssa, ja myöhemmin päätyi jälleen suhteeseen Brooke Loganin kanssa kihloissa olevan Bill Spencerin kanssa. Myöhemmin hän rakastui, ja meni naimisiin Deacon Sharpen kanssa. Liitto ei kuitenkaan kestänyt, ja Quinn yritti mm. tappaa Deaconin. Quinn myös piti muistinsa menettänyttä Liam Spenceria erossa perheestään, ja yritti saada tämän rakastumaan itseensä. Lopulta Quinn ja Eric rakastuivat, ja menivät vasten Forresterin suvun tahtoa vastaan naimisiin.
Ivy Forrester
Ivy Forrester on John Forresterin tytär, Eric Forresterin veljentytär, ja Jessica Forresterin sisar. Ivy on ammatiltaan korusuunnittelija. Ivy saapui Los Angelesiin, ja aloitti työskentelyn Forrester Creationsissa, ja seurustelee parhaillaan Hope Loganista eronneen Liam Spencerin kanssa.
Nicole Avant Forrester
Nicole Avant Forrester on Maya Avant Forresterin sisar, ja Julius ja Vivienne Avantin tytär. Nicole saapui tapaamaan sisartaan Mayaa tammikuussa 2016 kuultuaan tämän menestyksestä Forrester Creationsissa. Myöhemmin Nicole tapasi Zende Forrester Dominguezin. Zende on Ridgen siskon Kristen Forrester Dominguezin ja Tony Dominguezin adoptiopoika. Nicole ja zende aloittivat seurustelun, mutta myöhemmin Maya ja Rick pyysivät Nicolea kohdunvuokraukseen. Zende ei pystynyt hyväksymään tätä ja hän ja Nicole erosivat. Nicole synnyttää myöhemmin tytön, joka nimetään Elizabeth Nicole "Lizzy" Forresteriksi. Nicole ja Zende alkoivat tämän jälkeen seurustelmaan jälleen, Zenden jätettyä Sashan. Nicole ja Zende avioituivat syksyllä 2017.
Näyttelijät
Näyttelijät ja roolihahmot (Suomen esitysaikojen mukaisesti)

Satunnaisesti esiintyvät näyttelijät (Suomen esitysaikojen mukaisesti)

Poistuneet henkilöt (Suomen esitysaikojen mukaisesti)
Scott Turner Schofield – Nick
Ashlyn Pearce – Alexandria "Aly" Forrester
Texas Battle – Marcus Walton Forrester
Kristolyn Lloyd – Dayzee Leigh Forrester
Kim Matula – Hope Logan Spencer
Hunter Tylo – Dr. Taylor Hayes Forrester
Jon Hensley – Dr. Meade
Susan Flannery – Stephanie Forrester
Mykel Shannon Jenkins – Charlie Baker
Ronn Moss – Ridge Forrester (#1)
Adrienne Frantz – Ambrosia "Amber" Moore Forrester
Hillary B. Smith – Dr. Stacy Barton
Ashley Jones – Bridget Forrester
Edward & James Nigbor – Jack Marone
Jack Wagner – Dominick ”Nick” Marone
Lesley-Anne Down – Jacqueline "Jackie" Marone Knight
Brandon Beemer – Owen Knight
Patrick Duffy – Stephen Logan
Rick Hearst – Whip Jones, III
Sarah Brown – Agnes Jones
Kyle Lowder – Rick Forrester
Drew Tyler Bell – Thomas Forrester
Robin Riker – Beth Logan
Mackenzie Mauzy – Phoebe Forrester
Daniel McVicar – Clarke Garrison
William DeVry – Storm Logan
Eileen Davidson – Ashley Abbott
Antonio Sabato Jr. – Dante Damiano
Lorenzo Lamas – Hector Ramirez
Mick Cain – C.J. Garrison
Darlene Conley – Sally Spectra
Joseph Mascolo – Massimo Marone
Schae Harrison – Darla Einstein Forrester
Addison Hoover – Phoebe Forrester
Alex Hoover – Stephanie ”Steffy” Forrester
Colleen Dion – Felicia Forrester
Kayla Ewell – Caitlin Ramirez
Sydney Penny – Samantha Kelly
Shanelle Workman – Gabriella ”Gaby” Moreno Forrester
Ellen Wheeler – Sarah
Michelle Davison – Ruthanne Owens
Bryce Mouer – Rydy Delight
Greg Wrangler – Ronalg ”Ron” Deacon
Bryan Genesse – Rocco Carner
Diane Cstle – Roberta
Bobbie Phillips – Rhonda
William Dennis Hund – Ruben Kelly
Paul Satterfield – Pierce Peterson
Kabir Bedi – Omar Rashid
Lindsay Price – Michael Lai
Jim Hanna – Marty, pilot
Alejandra Florez – Marta
Rita Comez – Maria
Lauren Koslow – Margo Lynley Spencer
Emilio Rivera – Lucien Cortez
Luigi Amodeo – Lorenzo Barelli
Rosana DeSoto – Liliana Dominguez
Adam Huss – Lance
Marcio Rosario – Juan
Mary Kay Wolf – Joyce ”Joy” Jones
José´Eber – José´Eber
Joseph Campanella – Jonathan Young
Maitland Ward – Jessica Forrester
Rusell Todd – Jerry Birn
Jeff Talon – Jhon Castellanos
Brett Stmley – Jay Garvin
Todd McKee – Jacob ”Jake” McLaine
Monika Schnarre – Ivana Richards Vandervelt
Isabel Gomez Bassols – Isabel
Tristan Rogers – Hunter Jones
Ray Laska – Harvey Goldblatt
Shari Shattuck – Heather Thompson
Joseph Marcell – Hudson
Charles Grant – Grant Chambers
Lesley Woods – Grandma Helen Logan
Phyllis Diller – Gladys Pope
Alisa Reyes – Ginger
Gina Gallego – Gina Santana
Alex Kubik – Cantz
Charles Howerron – Frank Belkin
Fabio Lanzoni – Fabio Lanzoni
Connor Carmody – Eric Forrester III
Erik Estrada – Eduardo Dominguez
Dylan Neal – Dylan Shaw
Carrie Mitchum – Donna Logan
Stephen Shortridge – Dave Reed
Richard King – Daryl Sharpe
James Doohan – Damon Warwick
Matthew Cowles – Curtis Love
Alejandro De Hoyos – Curz Nuez
Jerry Ayres – Conway Weston
Scott Thompson Baker – Connor Davis
Lilly Melgar – Claudia Cortéz
Maria Diane – Claudette
Charlton Heston – Charlton Heston
Alan F.Smth – Charlie Weber
Chuck Walling – Charlie McClaine
Jeffrey Byron – Charles ”Chuck” Williams
Jack Armastrong – Chadwick ”Chad” Huffington
Paul Vato – Cesar
Shannon Burke Bradley – Catherine
Jessica Hopper – Caterina
Hemry Darrow – Carlos Nunez
Willow Cobenais – Caitlin
Kin Shriner – Brian Carey
Jeff Allin – Brian Burke
Dan Martin – Bradley Baker
Dorothy Lyman – Bonnie Roberts
Peter Brown – Blake Hayes
Nancy Burnett – Beth Logan (Elizabeth Henderson)
Jhon Brandon – Ben McClain
Paul H. Williams – Bailey Masterson
Jeff Van Atta – Ash
Arturo Sandoval – Arturo Sandoval
Anthony Addabbo – Tony Carrera (Rush), Jonny Carrera
Michael Sabatino – Anthony Armando
Nadine Velazquez – Anna
Judith Borne – Angela Forrester (huijari)/ Deveney Dixon
Sabtina Bryan – Alisa Cordova
Venus DeMilo Thomas – Alexandra
Rosemarie Thomas – Alex Simpson
Brian George – Ahmed
Paulo Benedeti – Antonio Dominguez
Gladys Jimenez – Carmen Arena
Joanna Johnson – Caroline Spencer Forrester
Courtnee Draper – Erica Lovejoy (Mary Warwick)
Victor Alfieri – Giovanni Lorenzano
Chris Robinson – Jack Hamilton
Ian Buchanan – James Warwick
Ashley Cafagna – Kimberly Fairchild
Tracey Bregman – Lauren Fenmore
Bobbie Eakes – Macy Alexander Sharpe
Sarah Buxton – Morgan DeWitt
Michael Swan – Myles Fairchild/ Adam Alexander
Linda Gray – Priscilla Kelly
Karim Prince – Raymond King #2
Usher – Raymond King #1
Marissa Tait – Becky Moore Garrison
Andrea Evans – Tawny Moore
Jim Storm – Bill Spencer
Daniel Smith – Zende Forrester Dominguez
Brian Gaskill – Oscar ”Ozzy” Marone
Michael Dietz – Mark McClaine
Tracy Lindsey Melchior – Kristen Forrester Dominguez
Adrienne Frantz – April Knight
Maeve Quinlan – Megan Conley
Justin Torkildsen – Rick (Eric junior) Forrester
Katso myös
Luettelo televisiosarjan Kauniit ja rohkeat henkilöistä
Luettelo Kauniiden ja rohkeiden poistuneista henkilöistä
Lähteet

Aiheesta muualla

Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Milloin televisiosarja Kauniit ja rohkeat näytettiin Suomessa?


Stephenie Meyer (o.s. Morgan, s. 24. joulukuuta 1973 Hartford, Connecticut) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan neliosaisesta romanttisesta fantasiasarjasta Houkutus (). Kirjasarjan ensimmäinen osa, vuonna 2005 julkaistu Houkutus, oli Meyerin esikoisteos. Meyerin Houkutus-sarjan kirjoja on myyty maailmanlaajuisesti yli 42 miljoonaa kappaletta,[1][2] ja sarjaa on käännetty 37 kielelle.[3] Vuonna 2005 Publishers Weekly -lehti valitsi Meyerin yhdeksi vuoden lupaavimmista uusista kirjailijoista.[4]
USA Todayn mukaan Houkutuksen neljä osaa olivat vuoden 2008 myydyimmät kirjat Yhdysvalloissa,[5] ja Meyerin kustantaja arvioi hänen kirjojensa myyneen kyseisenä vuonna 22 miljoonaa kappaletta. Meyer on ensimmäinen kirjailija, joka on teoksillaan vallannut USA Todayn listan neljä kärkipaikkaa.[6] Meyer on Houkutus-sarjan lisäksi kirjoittanut myös aikuisille suunnatun tieteisromaanin Vieras (2008). Meyer pääsi vuonna 2009 sijalle 26 talouslehti Forbesin kokoamalle listalle maailman vaikutusvaltaisimmista julkisuuden henkilöistä[7].
Elämä
Stephenie Meyerin vanhemmat olivat Stephen ja Candy Morgan. Meyerillä on viisi sisarusta: Seth, Emily, Jacob, Paul ja Heidi. Etunimensä epätavallisen kirjoitusasun hän sai isänsä Stephenin nimen pohjalta.[8] Meyerin ollessa nelivuotias hänen perheensä muutti Connecticutista Arizonan osavaltion pääkaupunkiin Phoenixiin. Hän kävi Chaparralin lukiota Scottsdalessa ja jatkoi opiskelua Utahin Provossa sijaitsevassa Brigham Youngin yliopistossa, missä hänen pääaineenaan oli englanti.[9] Meyer valmistui yliopistosta vuonna 1995. Vuonna 1994 Meyer meni naimisiin Christian ”Pancho” Meyerin kanssa. Pariskunnalla on kolme poikaa: Gabe, Seth ja Eli.[8]
Meyer kuuluu Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hän ei esimerkiksi uskonsa vuoksi juo alkoholia tai polta tupakkaa.[10] Nuoruudessaan Meyer haaveili urasta kirjailijana ja opiskeli englantia yliopistossa, mutta harkitsi kuitenkin ryhtymistä asianajajaksi, koska ei uskonut voivansa menestyä kirjailijana. Ensimmäisen lapsensa Gaben synnyttyä hän hylkäsi ajatuksen urasta lain parissa ja jäi kotiäidiksi.[10]
Houkutus-sarja

Meyerin Houkutus-sarja julkaistiin vuosina 2005–2008. Kirjasarja kertoo nuoresta Bella Swan -nimisestä tytöstä, joka rakastuu Edward Cullen -nimiseen vampyyripoikaan. Kertomansa mukaan Meyer sai ajatuksen kirjasarjaan unestaan, jossa tyttö ja vampyyripoika keskustelivat suhteestaan ja siitä miten vampyyripojan oli taisteltava vastaan haluaan juoda tytön verta.[11] Seuraavana päivänä, vuoden 2003 kesäkuussa Meyer alkoi kirjoittaa unensa pohjalta esikoisromaaniaan Houkutus.[11]
Meyer teki 750000 dollarin sopimuksen Houkutuksen julkaisemisesta yhdysvaltalaisen Little, Brown and Company -kustantamon kanssa[12]. Sopimus kattoi myös kolmen muun osan julkaisun. Houkutus julkaistiin vuonna 2005 ja menestyi hyvin. Se oli muun muassa New York Timesin ja Publishers Weeklyn valinta vuoden parhaaksi kirjaksi vuonna 2005.[13] Meyer jatkoi kirjasarjaa vielä kolmen osan verran. Houkutusta seurasivat Uusikuu vuonna 2006 (suom. 2007), Epäilys vuonna 2007 (suom. 2008) ja Aamunkoi vuonna 2008 (suom. 2009). Kirjasarja käännettiin suomeksi vuosina 2005–2009 WSOY:n kustantamana.
Meyerin oli määrä kirjoittaa Midnight Sun -niminen, sarjan ensimmäisen osan uudelleen kertova teos Edwardin näkökulmasta, mutta sen luonnoksien vuodettua internetiin hän lopetti sen kirjoittamisen. Midnight Sunin luonnokset ovat nähtävissä Meyerin kotisivuilla.[14] Meyer on kirjoittanut myös lisätietoa Houkutus-sarjasta sisältävän teoksen nimeltä The Twilight Saga: The Official Guide, jonka julkaisupäivää ei ole ilmoitettu.[15] Tähän lisätietoa sisältävään kokoelmaan Meyer teki myös pienoisromaanin Bree Tannerin lyhyt elämä.
Vaikutteet
Meyer on kertonut, että jokaisella Houkutus-sarjan osa on saanut innoitusta tietystä kirjallisuuden klassikkoteoksesta ja että kirjat perustuvat löyhästi näin. Ensimmäistä osaa Houkutusta innoitti Jane Austenin teos Ylpeys ja ennakkoluulo ja Uusikuu perustuu löyhästi William Shakespearen näytelmään Romeo ja Julia. Epäilys sai innoitusta Emily Brontën Humisevasta harjusta. Viimeinen osa Aamunkoi perustuu osittain Shakespearen näytelmään Juhannusyön uni.[16] Meyer on kertonut saaneensa kirjoittaessaan innoitusta musiikista ja on lähettänyt verkkosivuilleen listoja innoittavista kappaleista[8]. Usein listoilla esiintyviä yhtyeitä ovat Muse, Blue October, My Chemical Romance, Coldplay ja Linkin Park.[17][18][19][20]
Elokuvat
Kirjasarjan pohjalta on tehty myös kolme elokuvaa: Twilight – Houkutus (2008), Twilight – Uusikuu (2009) ja Twilight – Epäilys (2010). Neljännen teoksen pohjalta tehdään kaksiosainen elokuva Twilight – Aamunkoi, joista ensimmäisen osan on määrä saada ensi-iltansa 18. marraskuuta 2011 ja toisen osan kesällä 16. marraskuta 2012.[21] Meyer teki cameoroolin elokuvassa Twilight – Houkutus.[22] Kaikissa elokuvissa päärooleja näyttelevät Kristen Stewart, Robert Pattinson ja Taylor Lautner.
Muut teokset
Vuonna 2008 julkaistiin Meyerin aikuisille suunnattu tieteisromaani Vieras (The Host, suom. 2009). Meyer on kirjoittanut sille jatko-osaa The Soul.[23] Meyer on myös kirjoittanut novellin ”Hell on Earth” vuonna 2007 julkaistuun kokoelmateokseen Prom Nights from Hell.[24][25]
Ihailijat

Suuren suosionsa myötä Meyerin ja Houkutuksen on usein sanottu luoneen ympärilleen ”Twilight-ilmiön”, jota on verrattu J. K. Rowlingiin ja hänen Harry Potter -kirjasarjaansa[26]. Houkutuksen ihailijat ovat muun muassa kirjoittaneet sarjan pohjalta omia tarinoitaan eli fanifiktiota internetiin ja perustaneet Houkutus-aiheisia yhtyeitä. Meyerin julkiset esiintymiset ovat vetäneet puoleensa monituhatpäisiä yleisöjä.[27] US Weekly -lehden mukaan Yhdysvaltain presidentti Barack Obama on lukenut Houkutus-kirjasarjaa yhdessä vanhemman tyttärensä Malian kanssa.[28]
Houkutus-kirjojen tapahtumat sijoittuvat pieneen Forksin kaupunkiin Yhdysvaltain Washingtonin osavaltiossa. Kaupunki on saanut paljon huomiota, ja kunnianosoituksena kirjailijalle se juhlii Stephenie Meyer -päivää Bella Swan -hahmon syntymäpäivänä 13. syyskuuta.[29] Sarjan suosio on lisännyt matkailua kaupunkiin, ja kaupunkilaiset alkoivat esimerkiksi myydä sarjaan liittyviä tuotteita sekä järjestää Houkutus-aiheisia kiertokäyntejä Forksissa ja sen lähialueilla.[30]
Teokset

Lähteet

Aiheesta muualla

. Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Jussi Ahlroth: . Helsingin sanomien Nyt-liite 22.10.2009.

Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhukirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat
Luokka:Vuonna 1973 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Maakaasu eli harvemmin luonnonkaasu on tavallisesti lähes kokonaan metaanista (CH4) koostuva kaasu, joka on merkittävä  fossiilinen polttoaine asuntojen lämmityksessä ja sähköntuotannossa. Maakaasu on syntynyt ajan saatossa biomassan hajotessa maan uumenissa anaerobisen bakteeritoiminnan ja maaperän lämmön vuorovaikutuksesta. Metaanin lisäksi maakaasussa on pieniä määriä etaania, propaania, butaania, pentaania sekä muita raskaampia hiilivetyjä ja toisinaan typpeä ja heliumia. Maakaasun CAS-numero on 8006-14-2. Maakaasua saadaan maakaasu- ja öljyesiintymistä sekä liuskekivestä, joita sijaitsee maankuoressa maalla ja merellä. Ei-fossiilista, anaerobisten bakteerien biomassasta tuottamaa metaania kutsutaan biokaasuksi erotuksena maakaasusta.[1]
Maakaasu jalostetaan ennen teollista käyttöä maakaasunjalostuslaitoksessa, jossa siitä poistetaan kaikki muut yhdisteet kuin metaani. Maakaasun jalostus on huomattavasti yksinkertaisempaa kuin öljyn jalostus. Puhdistettu maakaasu on väritön ja hajuton heikosti sinertävällä liekillä palava kaasu, jonka lämpöarvo on korkea, 50MJ/kg kun esimerkiksi kivihiilen on keskimäärin 24,8MJ/kg. Jalostettua maakaasua voidaan käyttää polttoaineena voimalaitoksissa, ajoneuvoissa, sellaisenaan kotitalouksissa lämmitykseen ja ruoanlaittoon. Maakaasusta voidaan jalostaa nesteytettyä maakaasua (LNG) ja liikennekäyttöön soveltuvaa  paineistettua maakaasua (CNG). Metaanin hiilidioksidipäästöt ovat alhaisemmat kuin öljyn tai kivihiilen. Maakaasun jalostuksen sivutuotteita ja metaanin sisältämää vetyä käytetään myös teollisuuden raaka-aineena.[2]
Tuotantomäärät
Vuonna 2009 maakaasun kokonaistuotanto maailmassa oli noin 3000 miljardia kuutiometriä (so. 3000 kuutiokilometriä). Tästä Yhdysvallat ja Venäjä kumpikin tuottivat noin 20%, vajaat 600 miljardia kuutiometriä. Iran tuotti 200 miljardia ja  EU, Kanada ja Norja kukin yli 100 miljardia kuutiometriä.[3][4] Vuonna 2010 Yhdysvalloista tuli maailman suurin maakaasun tuottaja.[5]
Jalostaminen
Nesteytetty maakaasu (LNG)

Jäädyttämällä maakaasu −160°C:n lämpötilaan se saadaan nestemäiseen olotilaan nesteytetyksi maakaasuksi (lyh. LNG, engl. liquefied natural gas). LNG:n tilavuus on noin kuudessadasosa normaaliolotilassa olevan kaasun tilavuudesta. Tonni LNG:tä vastaa 1370 kuutiometriä maakaasua. Nesteytettyä maakaasua voidaan kuljettaa putkiverkoston ulkopuolelle laiva- tai rekkakuljetuksina. Käyttökohteissa LNG höyrytetään kaasuksi.[6]
LNG on metaania, jonka oktaaniluku on 130 ja lämpöarvo 13,7MWh/tn (vrt. raskas polttoöljy 11,4MWh/tn).
LNG on turvallinen polttoaine. Mahdollisen vuodon tapahtuessa LNG höyrystyy välittömästi. Höyrystynyt kaasu on ilmaa kevyempi, noin puolet ilman tiheydestä. Nestemäisenä LNG ei räjähdä, koska sen syttymislämpötila on korkeampi kuin öljypohjaisilla polttoaineilla.
Paineistettu maakaasu (CNG)
Paineistettu maakaasu on liikennekaasua, jota käytetään kaasuautojen polttoaineena (lyh. CNG, engl. compressed natural gas). Maakaasun painetta nostetaan hyvin korkeaksi (200 baariin), näin kaasu saadaan pienempään tilaan.
Siirtoputkisto ja kuljetus
Maakaasua siirretään paineistetuissa putkissa kaasukentiltä käyttökohteeseen[7]. Nesteytettyä maakaasua voidaan kuljettaa erikoisvalmisteisissa laivoissa ympäri maailmaa.
Suomessa luonnonkaasuihin erikoistunut Gasum Oy omistaa 1186 kilometrin pituisen kaasuputkiverkoston, jota pitkin kaasua tuodaan Suomeen. Maakaasun ohella biokaasun merkitys kotimaisena energiana kasvaa tulevaisuudessa.[8]
Maakaasun siirtoverkoston tärkeimmät osat ovat siirtoputkisto venttiiliasemineen, kompressoriasemat ja maakaasun luovutuspisteissä sijaitsevat paineenvähennysasemat. Maakaasu siirtyy käyttöalueiden läheisyyteen maanalaisissa siirtoputkistoissa, jotka asennetaan noin 1–2 metrin syvyyteen ja niiden sijainti merkitään maastoon valkoisin muovipylväin joiden yläosassa on keltainen tunnuslaatta. Nykyisissä siirtoputkissa kaasun paine on noin 30–54 baaria, mutta uusia putkia rakennetaan myös 80 baarin paineelle. Putket ovat raskaita ja kestäviä teräsputkia, jotka ovat pinnoitettu polyeteenimuovilla. Pinnoitteen korroosiosuojausta täydennetään katodisella suojausjärjestelmällä.
Gasum edistää aktiivisesti omilla investoinneilla maakaasun siirtoverkoston laajentumista. Gasum vastaa itse maakaasuverkoston laajentamiseen ja ylläpitoon kuuluvista suunnittelu- ja rakentamistöistä. Maakaasurakentamisessa otetaan erityisen tarkkaan huomioon ympäristöseikat ja turvallisuus. Siirtoverkosto kehitetään niin, että siirtokapasiteetti ja toimitusvarmuus nykyisiin ja tulevaisuuden käyttökohteisiin on aina varmistettu.
Venttiili- ja linkkiasemat
Siirtoputkistoon asennetaan noin 8–32 kilometrin välein venttiiliasemia, joiden linjasulkuventtiileillä voidaan katkaista kaasun siirto ja jakelu sekä tyhjentää putki maakaasusta ulospuhaltamalla täysin. Siirtoputkiston venttiiliasemat lisäävät putkiverkoston käyttöturvallisuutta. Linkkiasemat välittävät siirtoverkoston varrelta valvonta- ja hälytystiedot keskusvalvomoon maakaasuverkoston omaan tiedonsiirtojärjestelmään. Ne sijaitsevat aina venttiiliasemien lähellä.
Kompressoriasemat
Kompressoriasemien avulla nostetaan maakaasun painetta ja lisätään siis maakaasuverkoston siirtokapasiteettia. Gasumin Suomen kompressoriasemat ovat Imatralla, Kouvolassa ja Mäntsälässä. Kompressorien käyttötarve riippuu kokonaisuudessaan siirtoputkiston painetilanteesta, johon vaikuttaa maakaasun vuorokautinen menekki, käytön jakautuminen verkoston alueella ja tulopaine.
Paineenvähennysasemat
Siirtoputkistosta maakaasu johdetaan paineentasausasemille, joiden tehtävänä on alentaa siirtoputkiston paine asiakkaalle käyttöön sopivaksi. Paineenvähennysasemat ovat aina aidattuja ja ne on varustettu kaasuvuotohälyttimillä, erilaisilla automaattisilla turvalaitteilla ja kaukovalvontalaitteistolla sekä aseman ulkopuolella olevalla isolla pääsulkuventtiilillä. Siirtoverkostossa on jopa 131 paineenvähennysasemaa.
Maakaasun käyttökohteet
Energiantuotanto
Suurin osa maakaasusta käytetään polttoaineena tehtaissa ja kaasuturbiinivoimalaitoksissa. Kaasu palaa puhtaasti, koska siinä ei ole esimerkiksi rikkiä ja raskasmetalleja eikä palamisessa vapautuvia kiinteitä epäpuhtauksia. Tuhkaa ei synny ollenkaan kaasumaisen olomuodon ansiosta. Poltto synnyttää kuitenkin hiilidioksidipäästöjä. Saman lämpömäärän tuottamisessa syntyy 30% vähemmän hiilidioksidia kuin öljyä poltettaessa ja 45% vähemmän kuin kivihiilellä.
Lämmitys ja ruoanlaitto
Maakaasua käytetään laajalti muun muassa Yhdistyneessä Kuningaskunnassa, Manner-Euroopassa, Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa asuntojen lämmittämiseen, käyttöveden lämmittämiseen ja ruoanlaittoon. Esimerkiksi Yhdysvalloissa 51 prosenttia eli 49,1 miljoonaa kotitaloutta käyttivät maakaasua lämmitykseen vuonna 2003. Vuonna 2003 rakennetuista asunnoista 70 prosenttiin lämmitysjärjestelmäksi valittiin maakaasu.[9]
Liikenne
Maakaasua käytetään jonkin verran polttoaineena henkilöautoissa ja linja-autoissa. Laivojen moottoreita valmistava Wärtsilä on suunnitellut useita maakaasua ja dieseliä tai pelkästään maakaasua käyttäviä moottoreita.[10] Ympäristön kannalta maakaasun suuri etu laivojen polttoaineena on se, että se ei sisällä lainkaan rikkiä.
Teollisuus
Energian tuotannon ohella maakaasua käytetään myös teollisuuden raaka-aineena. Heliumin tuotannon lähes ainoana lähteenä on maakaasu, josta sitä saadaan jalostuksen sivutuotteena merkittävästi esimerkiksi Yhdysvalloissa, jossa geologinen rakenne on heliumin pakkautumiselle otollinen. Maakaasun vety voidaan erottaa höyryreformoimalla ja se onkin pääasiallinen tapa valmistaa vetyä teollisuuden tarpeisiin. Vetyä käytetään typpilannoitteena käytettävän ammoniakin valmistamiseen Haber-Bosch-menetelmää käyttäen, ja sellaisenaan mitä erilaisimpiin käyttötarkoituksiin.
Käyttäjät
Suurimmat käyttäjämaat
Vuonna 2009 suurimmat maakaasun käyttäjät olivat Yhdysvallat (noin 650 miljardia kuutiometriä), EU (490 mrd.) ja Venäjä (440 mrd.). Suuria kuluttajia ovat myös Iran (140), Japani (95), Kanada (95), Kiina (87), Saudi-Arabia (77), Meksiko (60), Yhdistyneet arabiemiraatit (59), Uzbekistan (53) ja Ukraina (52) ja Intia (51 mrd kuutiometriä). Suomen kulutus oli noin 4 miljardia kuutiometriä.[11]
Käyttö ja merkitys Suomessa
Maakaasu muodosti 11 prosenttia Suomen energiankulutuksesta vuonna 2006.[12] Noin kolme neljäsosaa maakaasusta kuitenkin käytetään sähköä ja kaukolämpöä tuottavissa yhteisvoimaloissa.[13] Helsingissä sähköstä 49 prosenttia[14] ja Vantaalla 40,4 prosenttia[15] tuotettiin maakaasulla vuonna 2006. Kaikki Suomen maakaasu tuodaan Venäjältä.[12] Maakaasuyhtiö Gasum Oy omistaa Suomen 1186 kilometrin pituisen maakaasun siirtoputkiston, joka käsittää pääasiassa Kaakkois-Suomen,  Luoteisen-Suomen pääkaupunkiseudun sekä näiden väliin jäävän alueen.  Maakaasun varastointivelvoitteet täytetään maakaasua korvaavilla polttoaineilla.[16] Suomessa käytetään hyvin vähän maakaasua suoraan asuntojen lämmittämiseen, mutta epäsuorasti kaukolämpöä ja sähköä tuotetaan runsaasti maakaasulla. Pääkaupunkiseudulla yli 30000 yksityistä käyttäjää tekee ruokaa maakaasulla ja lähes 300 ravintolaa Helsingissä valmistavat ruoat kaasulla.
Maakaasun käyttäjiä Suomessa on tuhansia. Gasumin maakaasuverkoston pohjoisin kaupunki, jonne maakaasu siirtyy putkessa on Ikaalinen ja tulevaisuudessa läntisin kaupunki on Naantali.[17]
Arvio maailman maakaasuvarannoista
Luettelo koskee vuoden 2010 alkuun päivättyjä arvioita.[18]

Katso myös
Maakaasu autoissa
Maakaasuhuippu
Lähteet

Aiheesta muualla

 (pdf)

*
Luokka:Rakennuksen lämmitysjärjestelmät
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Kristoffer Kolumbus (, , 1451 Genova, Genovan tasavalta – 20. toukokuuta 1506 Valladolid, Kastilian kruunu) oli genovalainen tutkimusmatkailija. Kolumbus ylitti Atlantin vuonna 1492 ja saapui Amerikan itäpuolisille saarille ensimmäisenä eurooppalaisena. Hän purjehti Aragonian ja Kastilian (nykyinen Espanja) kuningasparin suojelemana.
Kolumbus ei etsinyt uutta maanosaa vaan meritietä Intiaan. Hän uskoikin kuolemaansa saakka löytäneensä Intian eikä uutta mannerta. Kolumbus asettui uusien alueiden kuvernööriksi ja teki kaikkiaan neljä matkaa Amerikkaan.
Kolumbus ei ollut ensimmäinen Amerikassa käynyt eurooppalainen, sillä ainakin viikingit olivat käyneet siellä aiemmin. Hänen löytöretkensä antoivat kuitenkin lähtölaukauksen eurooppalaiselle Amerikan valloitukselle ja imperialismille. Sen seurauksena Euroopan, Amerikoiden ja Afrikan välille muodostuivat kiinteät yhteydet myöhempinä vuosisatoina.
Elämä
Varhaisvuodet
Kristoffer Kolumbuksen taustasta ja varhaisvaiheista ei tiedetä paljonkaan. Hän itse suhtautui aiheeseen vältellen, eikä hän koskaan esimerkiksi kertonut työläisvanhemmistaan vaan vain vihjasi suvussaan olleen amiraaleja.[1] Kolumbuksen poika Fernando Colón kirjoitti isänsä elämäkerran kauan tämän kuoleman jälkeen. Italiaksi käännetty ja vuonna 1541 julkaistu teos on puutteellinen, kaunisteltu ja kiistanalainen. Ei ole kuitenkaan selvää, onko virheiden alkuperä Fernandolta vai Kristofferilta.[2]
Kolumbuksen uskotaan syntyneen Genovassa nimellä Cristoforo Colombo elokuun 25. ja lokakuun 31. päivän välillä vuonna 1451.[3] Kolumbuksen kirjoittamaksi uskotussa, hänen jälkeläistensä oikeusriidoissa käytetyssä testamentissa vuodelta 1498 hän itsekin kirjoittaa syntyneensä Genovassa: ”Siendo yo nacido en Genova”.[4] Myös aikalaiskronikoitsijat ja -kirjailijat kutsuivat häntä genovalaiseksi, ja myös moni asiakirja osoittaa samaan suuntaan.[3] Kolumbuksen on myös ehdotettu syntyneen muun muassa Portugalissa, Kataloniassa, Espanjassa juutalaiseksi, Korsikassa, Kreikassa.[5]
Kristofferin isä Domenico Colombo oli kankuri ja äitinsä Susanna Fontanarossa kankurin tytär. Hänellä oli neljä pikkusisarusta: veli Bartolomeo, nuorena kuollut veli Giovanni Pellegrino, sisar Bianchinetta ja veli Giacomo. Hänen ei tiedetä opiskelleen Pavian yliopistossa, vaikka hänen elämäkerrassaan näin väitetäänkin.[3]
Kristoffer ja veli Bartolomeo lähtivät merille jo nuorina vaikka toisinaan työskentelivätkin villankarstaajina. Vuonna 1470 koko perhe muutti Savonaan, Genovasta länteen. Jossain vaiheessa Kolumbus muutti Lissaboniin. Kolumbuksen muistelmissa on monia vaikuttavia ja joidenkin epäilemiä tarinoita nuoruuden meriseikkailuista Välimerellä ja Islannin länsipuolella[6]. Hänen tiedetään kuitenkin varmasti käyneen vuoden 1478 heinäkuussa Madeiralla ostamassa sokeria.[7]
Kolumbus meni noin 1479 Lissabonissa naimisiin alhaisaatelistonaisen Filipa Moniz de Perestrellon kanssa ja sai Portugalin kansalaisoikeudet. Hänen ensimmäinen poikansa Diego syntyi 1481, eikä äidistä sen jälkeen ole tietoja. Merimatkojensa välillä Kolumbus asui Lissabonin lisäksi myös Porto Santossa ja Madeiralla. Hän hankki elantonsa kartanpiirtäjänä jonkun kartoittajan palveluksessa ja velkaantui huomattavasti.[8] Kolumbus teki 1480-luvun alussa useita merimatkoja Guineaan, mistä siihen aikaan kuljetettiin kultaa ja orjia Portugaliin.[9]
Ajatus meritiestä Intiaan
Kolumbus keräsi jatkuvasti tietoa portugalilaisten tekemistä merimatkoista Afrikkaan ja keskusteli usein merimiesten kanssa. Hän alkoi kehitellä ajatusta purjehtimisesta Aasiaan lännen kautta Atlantin valtameren yli Intiaan, missä oli monenlaisia rikkauksia. Kolumbus tutustui Pierre d’Aillyn vuonna 1480 ilmestyneeseen teokseen Imago Mundi ja opiskeli sitä ahkerasti. Hän kirjoitti tunnetulle kartantekijälle Toscanellille Firenzeen ja vaihtoi tämän kanssa käsityksiä maailmankartasta ja Aasiaan purjehtimisesta.[10]
Maapallo tiedettiin pallonmuotoiseksi jo Kolumbuksen aikoina, mutta arviot sen koosta vaihtelivat. Guinean-matkoillaan Kolumbus teki tarkkoja muistiinpanoja ja laski maapallon ympärysmitaksi päiväntasaajan kohdalla 30192 kilometriä, mikä on lähes 10000 kilometriä todellista vähemmän. Kolumbus uskoikin löytävänsä Japanin vain 4440 kilometrin päästä Kanariansaarilta länteen, vaikka todellisuudessa matkaa on 19500 kilometriä.[11]
Retken järjestely
Portugalissa
Kolumbus esitti purjehdussuunnitelmansa Portugalin kuningas Juhana II:lle, mutta ei saanut vastakaikua. Kuninkaallisen komission asiantuntijat totesivat matkan paljon pidemmäksi kuin Kolumbus kuvitteli eivätkä uskoneet täysin Japaninkaan olemassaoloon. Kuninkaalla ei myöskään ollut varaa antaa laivoja näin epävarmaan yritykseen. Kolumbus lähti Portugalista Kastiliaan vuoden 1484 lopussa.[12]
Kastiliassa

Kolumbus saapui Kastiliaan luultavasti vuonna 1484 kolmivuotiaan Diego-poikansa kanssa. Hän alkoi käyttää Kastiliassa nimeä Cristóbal Colón. Kolumbus asui kreivi Luis de la Cerdan talossa kahden vuoden ajan. Kreivi kirjoitti Kolumbuksesta Kastilian kuningattarelle Isabellalle, joka kehotti lähettämään Kolumbuksen luokseen. Vuonna 1486 Kolumbus asui Córdobassa, odotti tapaamista kuningattaren kanssa ja myi kirjoja. Kesällä 1488 hän sai uuden naisystävänsä kanssa pojan nimeltä Fernando. Kun Kolumbus pääsi esittelemään ajatuksensa kuningattarelle ja kuningas Ferdinandille, nämä kiinnostuivat Kolumbuksen ajatuksesta mutta antoivat asian harkittavaksi oppineiden komissiolle. Komissio käsitteli asiaa monen vuoden ajan, ja Kolumbukselle maksettiin sinä aikana tukea valtion kassasta. Kolumbus kirjoitti myös Portugalin kuninkaalle ja pyysi tätä vielä kerran harkitsemaan ehdotustaan. Kuninkaan vastaus vuonna 1488 oli rohkaiseva, mutta Kolumbuksen ei tiedetä enää palanneen Portugaliin. Samana vuonna Bartolomeu Dias ilmoitti löytäneensä meritien Intiaan Afrikan eteläkärjen kautta, mikä teki Kolumbuksen kaavailemasta reitistä vähemmän tarpeellisen portugalilaisille.[13]
Kolumbus lobbasi Kastilaissa väsymättä suunnitelmiaan. Hänen tukijoihinsa ja kannattajiinsa kuului Genovan ja Firenzen kauppiaita, La Rábidan luostarin ja kuninkaallisen hovin munkkeja, Kanariansaarten espanjalaisvalloituksen rahoittajia, prinssi Don Juanin hovi sekä Aragonian valtionrahasto.[14]
Vuonna 1489 Kolumbus kutsuttiin asumaan hoviin Granadan edustalle, missä espanjalaiset piirittivät maureja. Seuraavana vuonna Kolumbuksen asiaa käsitellyt toimikunta antoi asiasta kielteisen lausunnon. Toimikunta ei uskonut Kolumbuksella olleen sellaista tietoa asioista, joita muilla ei ollut. He uskoivat matkan Intiaan kestävän kolme vuotta, eikä paluu olisi välttämättä enää mahdollista. Hallitsijapari ei kuitenkaan tyrmännyt Kolumbuksen ideaa vaan ilmoitti hänelle, että asia voidaan ottaa esille myöhemmin, kun sota Granadaa vastaan olisi ohi. Granada antautui tammikuussa 1492. Uusi toimikunta hyväksyi Kolumbuksen ajatukset. Kolumbus vaati itselleen kuitenkin niin suurta korvausta palveluksistaan, että toimikunta ja hallitsijapari torjuivat hänet aluksi jyrkästi. Hallitsijapari pyörsi kuitenkin päätöksensä, ehkä kuninkaan rahastonhoitajan Luis de Santángelin vaikutuksesta. Kolumbuksen kanssa tehtiin alustava sopimus, ja Kolumbus sai lainan. Hän meni Palosin kaupunkiin keväällä 1492 herättelemään merenkulkijaporvareissa kiinnostusta tulevaan matkaansa. Huhtikuun 17. päivänä 1492 kuningatar ja kuningas allekirjoittivat Kolumbuksen kanssa tehdyn sopimuksen. Siinä Kolumbuksesta tehtiin valtameren suuramiraali ja aatelinen, ja hän sai perinnöllisen varakuninkuuden ja kuvernöörinoikeuden löytämiinsä maihin sekä osuuden kaikista voitoista.[15]
Matkat Atlantin yli
Ensimmäinen matka

Myönteisen päätöksen saanut Kolumbus lähti Granadasta toukokuussa 1492 ja matkusti satamakaupunki Palosiin. Siellä hän sai kaupungilta sopimuksensa mukaisesti käyttöönsä kaksi karavelia, Pintan ja Niñan, joiden miehistölle valtio maksoi etukäteen neljän kuukauden palkan. Lippulaivakseen Kolumbus sai Santa María -nimisen aluksen. Laivat olivat lähtövalmiit kymmenen viikon kuluttua.[16] Matkan järjestelyissä ja miehistön hankinnassa tärkeässä osassa olivat Pinzónin veljekset.[17] Kolmella laivalla matkaan lähti yhteensä 90 miestä, joista 86 oli espanjalaisia. Kolumbuksen osuus matkan kustannuksista oli ehkä kahdeksasosa, minkä hän oli lainannut.[18]

Kolumbus lähti Palosista 3. elokuuta 1492. Hän purjehti ensin Kanariansaarille, jotka kuuluivat Kastilialle. Siellä hän täydensi varastojaan ja korjasi aluksia. 6. syyskuuta alkoi matka meren yli länteen.[19] Kolumbus aikoi purjehtia suoraan länteen kunnes kohtaisi maata. Hän navigoi kartan, tähtitaivaan ja päivän pituuden mittauksen avulla. Spekulatiivinen kartta perustui Kolumbuksen virheelliseen käsitykseen maapallon ympärysmitasta sekä Cipangun (Japanin) oletetusta sijainnista.[20]
Kapinahenki voimistui laivoilla viikko viikolta, kun maata ei alkanut näkymäänkään. Kolumbus alkoi väärentää lokikirjaan päivämatkojen pituuksia pienemmiksi, jotta miehistö ei tietäisi, kuinka kauas oli jo purjehdittu. Nämä lukemat olivat kuitenkin lähempänä todellisuutta kuin Kolumbuksen oikeat arviot, sillä Kolumbuksella oli tapa yliarvioida purjehdittu matka. Kolumbus käänsi kurssin lounaaseen 7. lokakuuta, ehkä koska miehistö näki lintuja tai koska kapinamieliala oli kasvanut liian voimakkaaksi.[21]
Kolumbuksen päiväkirjamerkinnän mukaan ensimmäisenä maata näki Pintan miehistöön kuulunut Rodrigo de Triana[22]. Kolumbus saavutti viimein 12. lokakuuta saaren, jolle hän antoi nimen San Salvador (Pyhä vapahtaja) ja kirjasi muistiin alkuasukkaiden sille antaman nimen Guanahani. Alkuasukkaat olivat rauhallisia ja ystävällisiä, ja Kolumbus uskoi, että heidät voitaisiin käännyttää kristinuskoon ilman väkivaltaa. Hän vangitsi joitain intiaaneja vietäväksi takaisin Espanjaan ja yritti selvittää heiltä, mistä löytyy kultaa.[23] Vieläkään ei ole varmuutta, mikä Bahamasaarista Kolumbuksen ensin löytämä saari oli, sillä hänen muistiinpanonsa eivät tarjoa konkreettisia tuntomerkkejä. Saaren uskotaan yleisimmin olevan Watlings Island, joka 1926 nimettiin sen vuoksi uudelleen San Salvadoriksi. Muita suosituimpia ehdokkaita ovat Samana Cay ja Grand Turk.[24] Bahamasaarten asukkaat olivat monien muiden Karibian saarten taino-intiaaneille sukua olleita lucayaneja, jotka katosivat melko pian Kolumbuksen vierailun jälkeen.[25]

San Salvadorilta Kolumbus matkasi toisille saarille ja kirjoitti ylös havaintojaan saarten ihmeellisestä luonnosta ja alkuasukkaiden tavoista. Koska hän luuli tulleensa Aasiaan, hän kutsui alkuasukkaita nimityksellä indios, 'intiaanit' (Indias oli tuolloin Japanista, Kiinasta ja Intiasta käytetty yhteisnimitys).[26][27] Kuuban pääsaaren Kolumbus tavoitti 28. lokakuuta.[28] Yllätyksekseen hän ei löytänyt Kuubasta kuningasta, kultaa eikä mausteita.[29] Muutamaa päivää myöhemmin Martín Alonso Pinzónin johtama Pinta lähti jostain syystä omille teilleen.[30]
5. joulukuuta Kolumbus saavutti suuren Hispaniolan saaren, jonka luonnonsatamat olivat parhaita mitä Kolumbus oli koskaan nähnyt. Hispaniolan alkuasukkailta hän löysi enemmän kultaa kuin muilta saarilta.[31] Santa Maria -laiva juuttui joulupäivän yönä hiekkasärkille. Kolumbus evakuoi miehistön Niñaan ja perusti La Navidad -nimisen linnoituksen ja siirtokunnan Hispaniolan pohjoisrannikolle.[32] Sinne jäi 39 miestä, joista moni oli vapaaehtoisia.[33]
Tammikuun neljäntenä 1493 Kolumbus lähti paluumatkalle Hispaniolan pohjoisrannikkoa pitkin ainoalla laivallaan. Kolmantena päivänä he kohtasivat Pintan ja jatkoivat matkaa yhdessä. 12. tammikuuta he joutuivat pieneen kahakkaan karaibi-intiaanien kanssa. Tammikuun 16. päivänä he ottivat kurssin avomerelle koilliseen. 12. helmikuuta laivat joutuivat yhteen vuosisadan rajuimmista myrskyistä, mutta selviytyivät lopulta Portugalille kuuluneille Azoreille. Portugalilaiset halusivat pidättää Kolumbuksen, mutta hän näytti heille Kastilian kuninkaan ja kuningattaren kirjeitä ja kieltäytyi antautumasta.[34]
Kolumbus jatkoi Azoreilta itään 24. helmikuuta. Myrskyt nousivat uudelleen ja Kolumbus joutui hädissään purjehtimaan Portugalin rannikolle. Kuningas otti hänet ystävällisesti vastaan, vaikka vaatikin aluksi löydettyjä saaria ja maita itselleen. Kolumbus nosti ankkurin 13. maaliskuuta ja purjehti lähtösatamaansa Palosiin, minne hän saapui 15. maaliskuuta 1493. Myös Azoreilla omille teilleen myrskyssä joutunut Pinta löysi tiensä takaisin Espanjaan.[35]
Kastilian majesteetit kiittivät Kolumbusta tämän suurista palveluksista ja kutsuivat hänet luokseen. He pitivät hyvin tärkeänä, että Kolumbus tekisi pian uuden matkan, ja Kolumbus ehdottikin, että Hispaniolaan lähetettäisiin 2000 siirtolaista, jotka rakentaisivat sinne kaupunkeja ja käännyttäisivät intialaisia kristinuskoon. Majesteetit pyrkivät myös varmistamaan, että löydetyt maat tunnustettaisiin heille kuuluviksi.[36] Paavi vahvisti tämän oikeuden toukokuussa 1493.[37]
Barcelonassa Kolumbus sai sankarin vastaanoton. Hän toi näytteille alkuasukkaita, eksoottisia eläimiä, kultaa, puuvillaa, aloeta, mausteita ja nahkoja. Intiaanit kastettiin, ja yksi heistä toimi myöhemmin tulkkina Kolumbuksen uusilla matkoilla.[38] Kolumbuksen löytämien saarten luonteesta syntyi erimielisyyttä. Kolumbus uskoi löytäneensä juuri sen, mitä oli lähtenyt hakemaankin: meritien Aasiaan. Monet uskoivat häntä, mutta monet myös kiistivät Kolumbuksen löytämien saarten olevan Aasiassa. Kuningaspari asettui varauksellisesti Kolumbuksen kannalle.[39]
Päiväkirja
Kolumbus kirjoitti ensimmäisestä matkastaan päiväkirjan (suomennettu Amerikan löytöretken päiväkirja, suomennos Erkki Valkeila), joka on säilynyt nykypäivään Bartolomé de las Casasin jäljentämänä. Las Casas on lyhennellyt kirjaa monin paikoin, mutta ilmeisesti kuitenkin poistanut vain lähes mielenkiinnottomia osia kuten mainintoja säästä.[33]
Toinen matka

Toiselle matkalleen Kolumbus lähti 24. syyskuuta 1493. Hänellä oli seitsemäntoista laivaa, 1500 henkeä, hevosia, siemenviljaa, viiniköynnöksiä ja muuta tavaraa uusiin maihin perustettavien siirtokuntien tarpeisiin. Mukana oli myös Kristofferin veli Diego Kolumbus. Hän jäi Hispaniolan saarelle perustetun La Isabela -siirtokunnan ylipäälliköksi. Kristoffer löysi saaren sisäosista kulta-alueen. Sen jälkeen hän purjehti Kuubaan ja Jamaikaan, mutta palasi sieltä huonossa kunnossa syyskuussa 1494 La Isabelaan, minne oli sillä välin tullut hänen toinenkin veljensä, Bartolomé. Kristofferin ollessa matkalla osa väestöä oli alkanut niskuroida Diegoa vastaan. Kapinoijat anastivat lopulta Bartolomén laivat ja lähtivät Espanjaan kantelemaan kuningasparille Kolumbusta vastaan.[33]
Lähes satatuhantinen intiaaniväestö kävi mellastelevien espanjalaisten kimppuun, vaikka Kolumbus olikin kaikin tavoin omalta osaltaan pyrkinyt rauhallisiin väleihin intiaanien kanssa. Ennen matkaa kuningatar Isabella oli antanut hänelle tarkat ohjeet, että intiaaneja on kohdeltava ”hyvin ja rakkaudella”, jotta näistä tulisi katolisia kristittyjä ja Espanjan kuninkaan alamaisia.[40] Syksystä kevääseen käytyjen taistelujen ja intiaanien oman poltetun maan taktiikan seurauksena intiaaneja kuoli historioitsija Pietro Martire d'Anghieran mukaan 50000, mahdollisesti jopa kaksi kolmasosaa koko väestöstä. Kolumbus onnistui rauhoittamaan saaren ehkä ainakin väliaikaisesti maaliskuussa 1495 sen keskiosiin tekemällään invaasiolla, joskin taistelut jatkuivat seuraavana vuonna.[41] Viisisataa intiaania lähetettiin Sevillaan myytäviksi orjiksi.[33]
Espanjaan menneet niskurit saivat aikaan sen, että kuningaspari lähetti Hispaniolaan luottamusmiehen tutkimaan saaren oloja. Kolumbus palasi Espanjaan ja sai helposti kumotuksi häntä vastaan esitetyt syytökset.[33]
Kolmas matka

Kolmannelle matkalle Kolumbus lähti 30. toukokuuta 1498 kuudella aluksella. Matkalle ei riittänyt miehiä, sillä sota Ranskaa vastaan oli käynnissä, ja Kolumbus sai laivojensa väeksi maanpakolaisuuteen tuomittuja rikollisia. Kanariansaarilla Kolumbus jakoi laivastonsa kahtia. Toinen osa purjehti suoraan Hispaniolaan, toisella hän itse lähti eteläisempää tietä Kap Verden saarien kautta ja päätyi monen vastuksen perästä ensi kertaa Etelä-Amerikan mantereelle, Orinocojoen suun seuduille.[33] Sieltä Kolumbus kiirehti kuitenkin Hispaniolaan, missä oltiin tyytymättömiä Bartolomé Kolumbuksen tiukkaan hallintoon ja saaren ylituomari oli asettunut kapinallisten johtajaksi. Kristoffer Kolumbus saapui juuri silloin saarelle, antautui neuvotteluihin kapinallisten kanssa ja rauhan saavuttamiseksi suostui nöyryyttäviin ehtoihin.[33]
Hallitessaan Karibialla varakuninkaana ja kuvernöörinä Kolumbuksen huhuttiin harjoittaneen kovaa kuria, johon saattoi kuulua rikoksiin syyllistyneiden silpominen, nöyryyttäminen ja myyminen orjaksi.[42] Panettelijoiden puheiden seurauksena Hispaniolaan oli lähetetty uusi käskynhaltija Francisco de Bobadilla, joka perille tultuaan hankki itselleen joukkojen suosion antamalla kaikille kullankaivuluvan Kolumbuksen veljesten poissa ollessa.[33] Kolumbusta koskeneiden väitteiden ja hänestä laaditun raportin seurauksena Kastilian kuningaspari palautti ongelmallisen Kolumbuksen kahlittuna Espanjaan.[42] Siellä Kolumbus vapautettiin, mutta hän menetti arvonimensä ja ylivaltansa uudessa maanosassa.[33]
Neljäs matka

Neljännelle ja viimeiselle matkalleen meren taakse Kolumbus lähti 11. toukokuuta 1502. Hänellä oli neljä pientä laivaa ja sataviisikymmentä miestä, joukossa veljensä Bartolomé ja kolmetoistavuotias poikansa Fernando. Hispaniolan saaren käskynhaltija Ovando ei sallinut Kolumbuksen nousta lainkaan maihin, joten Kolumbus jatkoi matkaansa Hondurasin rannoille. Sieltä hän etsi salmea, josta pääsisi Intian valtamereen. Sellaista salmea ei löytynyt, mutta Veraguan tienoilla hän löysi kultaa. Hän ryhtyi perustamaan sinne siirtokuntaa mutta joutui pakenemaan intiaanien hyökkäystä Jamaikalle. Vuotavat laivat ohjattiin matalikolle, ja apua lähdettiin pyytämään Hispaniolasta, sitä kuitenkaan saamatta. Kolumbus sairastui ja espanjalaiset suututtivat saaren alkuasukkaat. Kolumbus pelastautui intiaaneilta 1. maaliskuuta 1504 tapahtuneen kuunpimennyksen avulla, jonka hän tiesi tapahtuvan. Hän lähetti intiaanipäällikölle sanan, että Jumala on päättänyt rangaista heitä, koska he näännyttivät nälkään hänen valittunsa, ja vihansa merkiksi Jumala pimentäisi kuun. Kun kuu pimeni Kolumbuksen ennustamalla hetkellä, kantoivat hätääntyneet intiaanit Kolumbukselle ruokatarvikkeita ja Kolumbus lupasi, että jos he vastakin huolehtisivat haaksirikkoisten muonituksesta, Jumala antaisi kuun paistaa.[33]
Kahdeksan kuukauden jälkeen syntyi tyytymättömän miehistön keskuudessa aseellinen kapina, jonka Bartolomé Kolumbus kukisti. Siirtolaisten suuttumusta peläten käskynhaltija Ovando joutui lopulta lähettämään laivan noutamaan haaksirikkoisia. Hispaniolasta Kolumbus kuukauden kuluttua palasi veljineen ja poikineen Espanjaan.[33] Valtameren amiraali ja Intian varakuningas valitteli nyt köyhyyttään, sillä viimeiset varansa hän oli antanut merimiesten palkoiksi, joita hallitus ei suostunut maksamaan. Hän saapui kotimaahan 26. marraskuuta.[33] Kolumbus ei käynyt enää Amerikassa.
Elämän loppuvaiheet ja kuolema
Palattuaan Kastiliaan Kolumbus sai nauttia ennenkokematonta vaurautta Hispaniolasta tulevien rahalähetysten ansiosta. Hänen terveytensä oli kuitenkin jo huono ja heikkeni nopeasti. Koska hän ei kyennyt kivuiltaan enää matkustamaan hoviin, poika Diego hoiti hänen asioitaan. Kolumbuksella oli leskeksi jääneen kuninkaan kanssa kiistaa viroistaan sekä saamistaan rahallisista avustuksista ja tuotoista, ja Kolumbus syytti kuningasta lupauksiensa pettämisestä.[43] Vastineeksi kuningas tarjosi läänityksiä Kastiliassa, minkä Kolumbus torjui. Kolumbus kuoli Valladolidissa 20. toukokuuta 1506.[44] Häntä vaivanneeksi sairaudeksi on vuosisatojen ajan arveltu kihtiä. 2000-luvulla todennäköiseksi kuolinsyyksi on nostettu reaktiivinen niveltulehdus, jonka Kolumbus sai todennäköisesti ruokamyrkytyksestä matkoillaan.[45]
Jäännösten kohtalo

Kolumbus haudattiin aluksi Valladolidiin, mutta hänen jäännöksensä on sen jälkeen siirretty useasti. Vuonna 1509 hänen poikansa Diego siirrätti jäännökset Sevillaan, Las Cuevasin luostariin. Vuonna 1541 Diegon leski kuljetutti jäännökset Atlantin yli Santo Domingoon Hispaniolaan. Sieltä ne siirrettiin 1795 Havannaan Kuubaan. Vuonna 1898 jäännökset palautettiin valtameren yli Sevillaan. Santo Domingosta oli kuitenkin vuonna 1877 löydetty laatikko, jossa oli luunkappaleita ja Kolumbuksen nimi.[46] Sevillaan palautetuista luista otettiin DNA-näytteet, joista vuonna 2006 varmistui tutkijoiden mukaan, että ainakin osa niistä todella oli Kolumbuksen jäännöksiä.[47]
Ulkonäkö
Kolumbuksesta ei tunneta yhtään muotokuvaa, joka olisi tehty hänen elinaikanaan.[48] Kolumbuksen poika Fernando kuvasi Kolumbuksen sopusuhtaiseksi ja keskimääräistä pitemmäksi. Hän kertoi Kolumbuksella olleen pitkät kasvot, kyömynenä, vaaleat silmät, vaalea ja hiukan punertava iho, ja että hänen vaalea tukkansa muuttui 30 vuoden iässä valkoiseksi. Las Casasin kuvauksen mukaan Kolumbuksen parta ja hiukset olivat punaisia, kunnes muuttuivat valkoisiksi.[3]
Säilyneet dokumentit
Tärkeimmät Kolumbukseen liittyvistä primaarilähteistä ovat Kolumbuksen omat päiväkirjat, joita hän kirjoitti matkoillaan kuningasparin luettavaksi. Alkuperäiset kirjat ovat kadonneet, mutta ensimmäisestä ja kolmannesta kirjasta on olemassa osittaiset ennallistukset. Neljännestä matkasta ei ole olemassa päiväkirjaa, mutta siltä on säilynyt Kolumbuksen pojaksi Ferdinandiksi oletetun kirjoittajan silminnäkijäkuvaus. Ferdinand kirjoitti isästään myös elämäkerran. Kolumbukselta on lisäksi säilynyt kirjeenvaihtoa kuningasparin ja näiden läheisten kanssa. Kolumbus oli syvästi uskonnollinen, ja hän kirjoitti vuosien 1501–1502 ja 1505 aikana kokoelman raamatullisista ennustuksista, joiden hän ilmeisesti ajatteli liittyvän itseensä.[49]
Kolumbuksen jälkimaine ja merkitys
Kiista Amerikan löytämisen kunniasta
Kolumbuksen kuoltua hänen poikansa Diego ja Fernando kävivät Kastilian kruunua vastaan pitkällisiä oikeuskiistoja tuotoista, jotka he katsoivat kruunun olevan heille velkaa.[50] Kruunu tukeutui 1500-luvun alkupuoliskon aikana hanakasti erilaisiin väitteisiin, joiden mukaan Kolumbus ei olisi ollutkaan Amerikan todellinen löytäjä. Jotkut väittivät Martín Pinzónin tai Kolumbusta edeltäneen "tuntemattoman luotsin" löytäneen maanosan ennen Kolumbusta. Jotkut jopa todistivat oikeudessa ettei Kolumbus olisi edes käynyt mannermaalla kolmannen matkansa aikana. Kolumbuksen edelle nostettiin myös löytöretkeilijä Amerigo Vespucci, jonka väitettiin virheellisesti käyneen Amerikan mantereella ennen Kolumbusta. Lopulta koko maanosa nimettiin pian Kolumbuksen kuoltua Vespuccin mukaan, sillä Vespuccin väitettiin hataralta pohjalta ensimmäisenä tienneen käyneensä uudessa maanosassa eikä Aasiassa.[51]
Myöhempi maine
Kolumbusta on kutsuttu Uuden maailman "löytäjäksi", vaikka viikinkejä olikin käynyt Pohjois-Amerikassa ennen häntä. Vasta Kolumbuksen matkan seurauksena Amerikka kuitenkin avautui eurooppalaisille löytöretkeilijöille, hyödyntäjille ja asuttajille. Historiankirjoitus olikin perinteisesti suhtautunut Kolumbukseen sankarina, jonka Eurooppaan tuomat rikkaudet ja Amerikan avaaminen eurooppalaisasutukselle hyödyttivät Espanjaa ja muuta Eurooppaa suuresti. Nykyisin Kolumbusta arvioitaessa kiinnitetään kuitenkin huomio Amerikan eurooppalaisvalloituksen tuottamaan tuhoon esimerkiksi alkuperäisasukkaille ja maanosaan rahdatuille afrikkalaisorjille.[52]
Kolumbuksen taidot kapteenina, kokeneena merenkävijänä ja navigoijana arvostetaan nykyisinkin korkealle. Kolumbus osasi valita reittinsä Amerikkaan ja takaisin taitavasti, ja samat reitit ovat edelleenkin käytössä. Hän osasi myös hyödyntää taitavasti Kanarianvirtaa. Hän kykeni lisäksi löytämään laskelmiensa avulla takaisin edellisillä matkoillaan löytämilleen satamille. Kolumbus piti kuitenkin lisääntyvistä todisteista huolimatta kuolemaansa saakka itsepintaisesti kiinni luulostaan, että hän oli löytänyt meritien Euroopan ja Aasian välillä.[53]
Muistaminen
Juhlistaminen ja muistopäivät
Kolumbuksen maihinnousua juhlistetaan edelleen monissa Amerikan maissa sekä Espanjassa ja Italiassa. Latinalaisessa Amerikassa monet juhlistavat Kolumbuksen sijaan alkuperäisväestön ja espanjalaisten kulttuurien yhdistymistä. Yhdysvalloissa vietetään vuosittain lokakuun toisena maanantaina kansallista juhlapäivää Kolumbuksen päivää. 1990-luvulle tultaessa Kolumbuksen juhlinta oli alkanut herättää myös vastustusta alkuperäiskansojen kohtalon vuoksi, ja jotkut ovat ehdottaneet päivän tilalle ”alkuperäiskansojen päivää”.[54]
Kolumbuksen mukaan nimettyjä paikkoja
Kristoffer Kolumbuksen mukaan on nimetty Amerikassa useita kaupunkeja, alueita ja muita paikkoja, kuten Kolumbian tasavalta Etelä-Amerikassa, Washington, District of Columbia, Kanadan provinssi Brittiläinen Kolumbia, Ohion pääkaupunki Columbus, Oregonin Columbiajoki ja Columbian yliopisto.[55][56]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Fernández-Armesto, Felipe| title = Columbus| publisher = Oxford University Press| year = 1991}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Landström, Björn| title = Kolumbus| publisher = Otava| year = 1966}}
Viitteet

Aiheesta muualla

Luokka:Keskiajan henkilöt
Luokka:Italialaiset tutkimusmatkailijat
Luokka:Vuonna 1451 syntyneet
Luokka:Vuonna 1506 kuolleet
Luokka:Amerikan löytäminen
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Vuoden 2014 valitut palat.
Viikko 1

Viikko 2

Viikko 3

Viikko 4

Viikko 5

Viikko 6

Viikko 7

Viikko 8

Viikko 9

Viikko 10

Viikko 11

Viikko 12

Viikko 13

Viikko 14

Viikko 15

Viikko 16

Viikko 17

Viikko 18

Viikko 19

Viikko 20

Viikko 21

Viikko 22

Viikko 23

Viikko 24

Viikko 25

Viikko 26

Viikko 27

Viikko 28

Viikko 29

Viikko 30

Viikko 31

Viikko 32

Viikko 33

Viikko 34

Viikko 35

Viikko 36

Viikko 37

Viikko 38

Viikko 39

Viikko 40

Viikko 41

Viikko 42

Viikko 43

Viikko 44

Viikko 45

Viikko 46

Viikko 47

Viikko 48

Viikko 49

Viikko 50

Viikko 51

Viikko 52

2014

Milloin Nelson Piquet aloitti ammattilais uransa?