Sidney George Reilly (oikea nimi Salomon tai Sigmund Rosenblum) (24. maaliskuuta 1873 H’erson tai 24. maaliskuuta 1874 Odessa – 5. marraskuuta 1925 Moskovan lähistöllä) oli Ukrainassa syntynyt seikkailija, huijari ja vakoilija, joka oli Englannin tiedustelupalvelun SIS:n (Secret Intelligence Service) palveluksessa 1900-luvun alussa. Reilly sai mainetta 1920-luvulla kun hänen ystävänsä, englantilainen diplomaatti ja toimittaja sir Bruce Lockhart kirjoitti kuvauksen heidän yrityksestään kaataa Vladimir Leninin bolševikkihallitus kesällä 1918. Reilly vangittiin vuonna 1925 vakoiluretkellään Neuvostoliitossa, johon hänet oli houkuteltu Neuvostoliiton turvallisuuspoliisi OGPU:n soluttaman valejärjestön ”operaatio Trustin” avulla. Hänet teloitettiin vakoilusta, mutta lännessä hänen kohtalonsa pysyi pitkään epäselvänä. Reillyn kuoleman jälkeen julkaistiin London Evening Standard -lehdessä artikkelisarja otsikolla Master Spy, jossa hänen vaiheitaan kuvattiin ihailevaan sävyyn. Väitetään myös, että James Bond -kirjojen tekijä Ian Fleming käytti Reillyä hahmonsa esikuvana.
Nuoruusvuodet
Sidney Reillyn syntyperä ja elämänvaiheet ovat säilyneet yhä edelleen pitkälti hämärän peitossa ja hänen elämästään ja saavutuksistaan kertoviin kuvauksiin kannattaa suhtautua tietyin varauksin. Reilly itse kertoi useita erilaisia versioita elämänvaiheistaan eri aikoina ja eri henkilöille. Hän väitti olleensa joko irlantilaisen merimiehen tai irlantilaisen papin poika tai sitten aatelisen, tsaari Aleksanteri III:n hovissa säännöllisesti vierailleen, maanomistajan poika. Reilly kertoi ansainneensa ja sitten menettäneensä useita omaisuuksia elämänsä aikana, olleensa useita kertoja naimisissa ja pitäneensä lukemattomia rakastajattaria.
Yleisimmin uskotaan että Reilly syntyi Georgi Rosenblum nimisenä Ukrainan Odessassa Mustanmeren rannalla 24. maaliskuuta 1874. Hänen isänsä Grigori Rosenblum oli varakas juutalainen urakoitsija ja puolalainen äiti Paulina Rosenblum oli tunnettu lahjakkaana pianistina. Andrew Cook väitti kuitenkin kirjassaan Ace of Spies: The True Story of Sidney Reilly että Reilly syntyi Salomon (Shlomo) Rosenblum nimellä vuotta aiemmin Hersonin alueella Etelä-Ukrainassa. Cookin mukaan Shlomo Rosenblum oli hänen äitinsä Paulina (Perla) Rosenblumin ja tohtori Mihail Abramovitš Rosenblumin avioton poika. Jälkimmäinen oli Paulinan puolison ja Reillyn nimellisen isän Grigori (Hersh) Rosenblumin serkku.
Sidney Reilly lähti kotoaan kun hänen vanhempansa eivät hyväksyneet pojan seurustelua serkkunsa Felician kanssa. Reilly alkoi opiskella kemiaa Novorossijskin yliopistossa ja oman kertomansa mukaan hän joutui vuonna 1892 Venäjän salaisen poliisin Ohranan pidättämäksi kuljetettuaan päällystakkinsa vuorin alla vallankumouksellisen opiskelijaryhmän Valistuksen ystävien salaisia viestejä. Vapauduttuaan Reilly sai tietää isältään Grigorilta että hänen äitinsä Paula oli kuollut ja että hänen todellinen isänsä oli äidin lääkärinä toiminut Mihail Rosenblum. Vaihdettuaan nimekseen Sigmund Rosenblum Reilly kertoi lavastaneensa oman kuolemansa Odessan satamassa ja matkustaneensa sitten jäniksenä englantilaisella laivalla Brasiliaan Etelä-Amerikkaan.
Brasiliassa Reilly käytti Pedro-nimeä ja työskenteli sekalaisissa töissä: satamatyömiehenä, tietyömiehenä ja plantaasin työmiehenä. Vuonna 1895 Reilly pääsi erään brittiläisen tutkimusretkikunnan palvelukseen kokiksi. Kun vihamieliset intiaanit hyökkäsivät retkikunnan kimppuun Reilly sieppasi erään englantilaisen upseerin aseen ja ampui hyökkääjät kuoliaaksi pelastaen näin retkikuntaan kuuluneen majuri Charles Fothergillin hengen. Palkkioksi teostaan Reillyn väitetään saaneen 1500 punnan palkkion Fothergillilta ja lisäksi hänelle järjestyi brittiläinen passi ja hän pääsi matkustamaan Englantiin. Englantiin saavuttuaan Reilly alkoi esiintyä Sidney Rosenblum nimellä.
Andrew Cook kiistaa kirjassaan muun muassa Bruce Lockhardtin kirjassa kuvatun Reillyn Brasiliassa oleskelun todenperäisyyden ja väittää että Reilly tuli todellisuudessa Lontooseen joulukuussa 1895 Ranskasta. Ranskassa Reilly ja hänen kumppaninsa venäläinen Jan Voitek olivat 25. joulukuuta 1895 hyökänneet kahden italialaisen anarkistin kimppuun junassa Pariisin Saint-Maur-des-Fossésin esikaupungissa ja ryöstäneet heiltä suuren summan vallankumoukselliseen toimintaan tarkoitettuja rahoja. Toisen anarkistin kurkku oli viilletty poikki ja toinen, Constant Della Cassa nimeltään, heitettiin ulos junasta ja hän menehtyi kolme päivää myöhemmin Fontainbleun sairaalassa ryöstön yhteydessä saamiinsa veitsenhaavoihin. Poliisi sai selville että toisen ryöstäjän tuntomerkit sopivat Reillyyn mutta tämä oli siinä vaiheessa paennut Englantiin.
Reilly Lontoossa
Riippumatta siitä tuliko Reilly Lontooseen Ranskasta vai Brasiliasta hän asui joka tapauksessa vuoden 1896 alussa Sigmund Rosenblum nimellä Albert Mansions nimisessä korkeatasoisessa asuintalossa Rosetta Streetin varrella Waterloon kaupunginosassa. Asetuttuaan Englantiin Reilly perusti Lontoon Cityyn Rosenblum & Company nimisen yrityksen jonka nimeksi 1898 muuttui Ozone Preparations Company. Yritys valmisti patenttilääkkeitä ja menestyikin pian hyvin mutta Reilly kulutti rahaa ylelliseen elämään, matkusteluun ja uhkapeleihin enemmän kuin yritys tuotti. Rahapulan vuoksi useita kieliä hallitsevasta Reillystä tuli myös palkattu tiedonhankkija Scotland Yardin erikoisosaston johtajan William Melvillen Lontoossa asuvien emigranttien keskuuteen perustamaan tiedusteluverkostoon. Andrew Cookin mukaan Melville johti myöhemmin Englannin salaista palvelua sen toiminnan alkuvuosina ja hän käytti tällöin koodinimeä "M". Reilly hankki Melvillelle tietoja Englannissa asuvista Venäjältä tulleista maanpakolaisista, siirtolaisista, vallankumouksellisista sekä anarkisteista ja hän pääsi vähitellen näin sisään vakoilun maailmaan.
Vuonna 1897 Reilly tutustui munuaistulehduksesta kärsivään 63-vuotiaaseen varakkaaseen pastori Hugh Thomasiin joka oli kiinnostunut Reillyn yrityksen tarjoamista ihmekuureista. Reilly tutustui myös Thomasin 24-vuotiaaseen vaimoon, Margaret Callaghaniin ja seuraavan puolen vuoden aikana Reillyn toimittaessa pastori Thomasille lääkkeitään heidän välilleen kehittyi suhde. Hugh Thomas muutti testamenttiaan 4. maaliskuuta 1898 niin että hänen vaimostaan tuli testamentin toimeenpanija. Viikkoa myöhemmin Thomas ja hänen sairaanhoitajansa saapuivat Sussexiin Newhavenin The London and Paris-hotelliin. Pastori Thomas löydettiin kuolleena vuoteestaan samassa hotellissa 12. maaliskuuta ja tällöin paikalle saapui salaperäinen tohtori T. W. Andrew joka tutki kuolleen ja ilmoitti Thomasin kuolleen influenssan uhrina. Allekirjoitettuaan kuolintodistuksen ja muut asiaankuuluvat paperit tohtori Andrew ilmoitti että tarkempaan kuolinsyyn tutkintaan ei ollut tarvetta ja poistui sitten paikalta.
Myöhemmin asiaa on tutkittu ja saatu selville että T. W. Andrew nimistä lääkäriä ei löytynyt Englannin vuoden 1897 virallisista rekistereistä ja myös tohtori Andrew'n ulkoiset tuntomerkit vastasivat Reillyn tuntomerkkejä. Thomasin sairaanhoitajaa jonka hänen vaimonsa Margaret oli palkannut oli aiemmin epäilty erään työnantajansa myrkyttämisestä arsenikilla. Thomasin lesken vaatimuksesta hänet haudattiin jo puolentoista vuorokauden kuluttua kuolemasta ja 6 viikon päästä tästä leski peri Thomasin 800000 punnan omaisuuden. Englannin poliisi ei myöhemminkään tutkinut Thomasin kuolemaan liittyviä epäselvyyksiä.
Reilly meni naimisiin Thomasin lesken kanssa neljä kuukautta myöhemmin 22. elokuuta 1898 ja he muuttivat Lontoon Hyde Parkissa Upper Westbourne Terracen varrella sijainneeseen uuteen taloonsa. Tässä yhteydessä Reilly myös luopui Sigmund Rosenblum nimestä ja alkoi käyttää tästä lähtien Sidney George Reilly nimeä. Väitetään että William Melville järjesti Reillylle hänen uuden henkilöllisyytensä helpottaakseen Reillyn tulevia tehtäviä Venäjällä ja Kaukoidässä.
Tehtävät Kaukoidässä
Reilly matkusti kesäkuussa 1899 vaimonsa kanssa Venäjälle käyttäen Britannian passia ja uutta henkilöllisyyttään. Andrew Cookin mukaan tämä äkkilähtö johtui siitä että Reilly oli ollut mukana rikollisjoukossa joka oli valmistanut Englannissa vääriä ruplanseteleitä ja levittänyt niitä Venäjän länsiosissa. William Melville järjesti sitten Reillyn pois maasta ettei hän joutuisi pidätetyksi jolloin hänen toimintansa Scotland Yardin urkkijana olisi myös paljastunut. Väitetään että sillä välin kun Margaret Reilly jäi Pietariin Reilly itse matkusti Kaukasuksen alueelle hankkimaan tietoa alueen öljyesiintymistä ja muista luonnonvaroista. Tämä Reillyn tiedustelutehtävä liittyi Englannin ja Venäjän väliseen "suureen peliin", kamppailuun Keski-Aasian, Persian ja Afganistanin hallinnasta. Reilly luovutti matkalta palattuaan kokoamansa tiedot Englannin hallitukselle ja sai palkkionsa tehtävän suorittamisesta.
Reilly on kertonut myös esiintyneensä buurisodan aikana venäläisenä asekauppiaana voidakseen vakoilla hollantilaisten buureille tekemiä asetoimituksia.
Reilly saapui vaimonsa kanssa vuonna 1901 Port Arthurin satamakaupunkiin Mantšuriaan toimien aluksi osakkaana eräässä puutavarayrityksessä. Hän alkoi myös työskennellä ystävänsä Moisei (Moses) Akimovitšin vienti- ja tuontifirmassa. Tällä yrityksellä oli liikeyhteyksiä ympäri maailman ja se toimitti huomattavia määriä erilaista materiaalia Port Arthuria asemapaikkanaan vuodesta 1898 pitäneelle Venäjän Tyynenmeren laivastolle. Reilly ja Ginsburg kävivät kauppaa sekä venäläisten että japanilaisten kanssa ja heidän väitetään myös välittäneen tiedustelutietoja kummallekin osapuolelle. Tammikuussa 1904 Reillyn ja hänen kiinalaisen insinöörituttavansa Ho-Liang-Shungin väitetään anastaneen Port Arthurin sataman puolustussuunnitelmat ja myyneen ne Japanin laivastolle. Näiden tietojen avulla Japanin laivaston hävittäjät olisivat onnistuneet kiertämään sataman suojaksi lasketut miinakentät ja hyökkäämään menestyksellä satamassa olleiden Venäjän laivaston aluksien kimppuun.
Historioitsija Winfried Ludecken mukaan Reilly lähti heti Venäjän-Japanin sodan puhjettua helmikuussa 1904 Port Arthurista Anna-nimisen rakastajattaren kanssa ja kävi Japanissa hakemassa palkkion suorittamistaan tehtävistä. Kesäkuussa 1904 Reilly oli Pariisissa ja tapasi tällöin William Melvillen jonka hän oli viimeksi nähnyt vuonna 1899 lähtiessään Lontoosta Venäjälle. Melville oli tässä vaiheessa jo Englannin tiedustelupalvelun MI5:n johtajana ja hänellä olikin jo tarvetta Reillyn kyvyille.
Reillyn avioliitto hajosi myös näihin aikoihin. Reilly oli jatkuvasti uskoton vaimolleen eikä hän enää myöskään tarvinnut tämän taloudellista tukea. Margaret Reilly palasi syksyllä 1903 Port Arthurista Englantiin mutta avioliitto jäi kuitenkin muodollisesti voimaan.
D'Arcyn tapaus
Vuonna 1904 Englannin amiraliteetti ennusti että öljy tulisi tulevaisuudessa ohittamaan kivihiilen Englannin laivaston alusten polttoaineena. Tässä yhteydessä he saivat selville että William Knox D'Arcy oli hankkinut itselleen Persian hallitukselta arvokkaan toimiluvan öljynetsintään Persian eteläosissa ja että hän oli myös käymässä vastaavanlaisia neuvotteluja Mesopotamian öljyoikeuksista Turkin hallituksen kanssa. Amiraliteetti käynnisti nyt toimet joilla pyrittiin saamaan D'Arcy myymään nämä oikeutensa Englannin hallitukselle kilpailijoina toimineen ranskalaisen Rotschildin suvun asemesta.
Lochardt kuvaa kirjassaan kuinka Reilly Amiraliteetin toimeksiannosta etsi D'Arcyn käsiinsä Etelä-Ranskasta. Reilly nousi Rotschildien huvipurteen katoliseksi papiksi naamioituneena ja onnistui suostuttelemaan huvipurrella olleen D'Arcyn lopettamaan neuvottelut Rotschildien kanssa ja lähtemään Englantiin tekemään sopimusta Amiraliteetin kanssa. Andrew Cookin mukaan Reilly oli kuitenkin tapahtuma-aikana helmikuussa 1904 ollut vielä Port Arthurissa ja D'Arcyn suostuttelun hoitivat todellisuudessa William Melville ja englantilainen tiedusteluvirkailija Henry Curtis Bennett. Reillyn tiedetään kuitenkin pian D'Arcyn tapauksen jälkeen varmuudella oleskelleen Ranskan Rivieralla lähellä sitä paikkaa, jossa Rotschildien huvipursi oli ankkuroituna joten hän saattoi olla jollain tavoin asiassa mukana. Pian sen jälkeen kun D'Arcyn asia oli saatu päätökseen Reilly matkusti Brysseliin ja sieltä edelleen Pietariin jonne hän saapui tammikuussa 1905.
Frankfurtin ilmailunäyttelyssä
Lockhardt kertoo kirjassaan kuinka Reilly hankki vuonna 1909 Frankfurtin kansainvälisen ilmailunäyttelyn (Internationale Luftschiffahrt-Ausstellung) aikana saksalaisten äskettäin kehittämän uudentyyppisen magneeton. Näyttelyn viidentenä päivänä eräs saksalainen lentokone syöksyi maahan lentäjän saadessa surmansa. Koneen moottorissa käytettiin uudentyyppistä magneettoa ja heti onnettomuuden tapahduttua lentäjinä esiintyneet Reilly ja eräs toinen Englannin tiedustelupalvelun agentti riensivät koneen hylyn luo, irrottivat magneeton moottorista huomiota herättämättä ja kiinnittivät sen paikalle toisen magneeton. Reillyn kumppani tutki sitten magneeton ja teki siitä nopeasti yksityiskohtaiset piirrokset. Myöhemmin he palauttivat taas alkuperäisen magneeton lentokonesuojaan vietyyn koneen hylkyyn.
Andrew Cookin tutkimuksen mukaan kyseisen ilmailunäyttelyn aikana ei tapahtunut mitään lento-onnettomuuksia ja koko juttu on siis tässä muodossa sepitetty. Reilly oli kyllä kiinnostunut ilmailusta ja osallistui sekä Franfurtin näyttelyyn että myös Pietarissa 1911 pidettyyn ilmailunäyttelyyn. Hän osallistui myös ilmailun kehittämiseen Venäjällä Krylia (Siivet)-nimisen yhtiön kautta ja hankki Pietarin läheltä maa-alueen lentokenttää varten.
Vakoilijana Kruppin tehtailla
Vuonna 1909 Saksa oli kiihdyttämässä asevarusteluaan ja Englannin hallitus halusi saada tietoa minkä tyyppisiä aseita saksalaisissa asetehtaissa valmistettiin. Lockhardtin kertoman mukaan Reilly saapui Esseniin Saksaan 1909 esiintyen Baltiasta kotoisin olevana Karl Hahn -nimisenä telakkatyöläisenä. Reilly oli tätä tehtävää varten opetellut hitsaamaan eräässä sheffieldiläisessä metallitehtaassa. Reilly palkattiin Kruppin tehtaalle hitsaajaksi ja hän liittyi pian myös tehtaan omaan palokuntaan. Reilly sai palokuntaa johtavan tehtaan työnjohtajan vakuuttuneeksi siitä että palokunta tarvitsisi tehtaan pohjapiirustukset nähdäkseen niistä vesipostien ja sammutusvälineiden sijoituspaikat. Työnjohtaja toikin pohjapiirroksen palokuntalaisten nähtäväksi ja piirroksen perusteella Reilly onnistui samaan selville missä tehtaan valmistamien aseiden suunnitelmia säilytettiin.
Reilly tunkeutui eräänä aamuyönä siihen toimistoon jossa asepiirustuksia säilytettiin tiirikoimalla toimiston oven auki. Kesken kaiken työnjohtaja yllätti Reillyn mutta Reilly onnistui kuristamaan hänet kuoliaaksi ja saattoi sitten anastaa suunnitelmat. Hän matkusti heti junalla Essenistä Dortmundiin ja päästyään siellä turvalliseen paikkaan leikkasi paperit neljään osaan ja lähetti ne sitten erillisinä postilähetyksinä. Vaikka yksi lähetys ei olisikaan tullut perille olisi kolmesta muusta pystytty päättelemään asesuunnitelmien merkitys. Andrew Cook suhtautuu kirjassaan skeptisesti tähän tapaukseen mutta toteaa kuitenkin että Karl Hahn niminen henkilö oli todella tuohon aikaan kyseisen tehtaan palveluksessa ja tehtaalla oli myös oma palokunta.
Samana vuonna Reilly saapui Istanbuliin jossa hän onnistui pääsemään saksalaisen Blohm & Vossin telakan paikalliseksi edustajaksi lavastettuaan edeltäjänsä syylliseksi erään telakan salaisen raportin vuotamiseen julkisuuteen. Reilly hankki nyt telakalle merkittävän tilauksen Turkin laivastolta ja kerättyään välityspalkkionsa poistui Turkista.
Reilly toimi seuraavina vuosina laivameklarina Pietarissa ja täällä hän tutustui 1910 22-vuotiaaseen Nadine (Nadezhda) Zalesskyyn joka oli ukrainanjuutalainen ja jonka suku oli alun perin lähtöisin Sveitsistä. Zalesskyn isä ja veljet palvelivat upseereina Venäjän armeijassa ja tätä kautta Reilly onnistui luomaan uusia hänelle hyödyllisiä liikesuhteita. Reilly oli Pietarissa Blohm & Vossin telakan edustajana, harjoitti teollisuusvakoilua sen hyväksi ja hankki myös telakalle tilauksia Venäjän laivastolta. Reilly oli onnistunut luomaan suhteet Venäjän laivastoministeriin amiraali Gregorovitšiin tämän adjutanttina toimineen luutnantti Petr Zalesskyn avulla.
Reilly ja sir Basil Zaharoff
Richard Deaconin kirjassa History of the Russian Secret Service mainitaan että Reilly olisi huhtikuussa 1912 saanut Venäjän Ohranalta tehtäväksi tutustua tunnettuun kansainväliseen asekauppiaaseen sir Basil Zaharoffiin ja laatia hänestä henkilöprofiili. Reillyn elämäkerran kirjoittaja Richard B. Spence väittää että tällöin Reilly olisi Zaharoffilta oppinut "le systeme"-nimisen strategian jolla jonkin konfliktin eri osapuolia pelautetaan toisiaan vastaan oman taloudellisen hyödyn maksimoimiseksi. Andrew Cook puolestaan kiistää kirjassaan että Reillyn ja Zaharoffin välillä olisi ollut mitään kontakteja.
Reillyn toiminta ensimmäisen maailmansodan aikana
Ensimmäisen maailmansodan alettua Reilly muutti Venäjältä New Yorkiin ja ryhtyi asekauppiaaksi toimittaen Venäjän armeijalle aseita ja ammuksia amerikkalaisilta ja japanilaisilta valmistajilta. Reilly rikastui näillä kaupoilla saaden niistä useiden miljoonien dollareiden välityspalkkiot. Helmikuussa 1915 Reilly meni naimisiin pitkäaikaisen rakastajattarensa 29-vuotiaan Nadine (Nadezhda) Zalesskyn kanssa vaikka hänen avioliittonsa Margaret Reillyn kanssa oli edelleen muodollisesti voimassa. Reilly asui vuosina 1915–1917 New Yorkissa toimien johtotehtävissä Allied Machinery Company-nimisessä yrityksessä joka toimitti ammuksia, koneiden osia ja muita tarvikkeita liittoutuneille.
Vuonna 1917 Reilly matkusti Kanadaan Torontoon ja värväytyi siellä Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien (Royal Flying Corps, RFC) palvelukseen. Reilly oli koulutettavana Toronton sotilasilmailukoulussa (School of Military Aeronautics) ja hänet lähetettiin sitten Englantiin.
Reillyn kerrotaan hypänneen useita kertoja laskuvarjolla saksalaisten linjojen taakse sekä Belgiassa että myös Saksan maaperällä. Hän esiintyi talonpoikana tai toipumislomalla olevana haavoittuneena saksalaisena sotamiehenä tai upseerina. Erään tällaisen toimeksiannon aikana Reilly liikkui kolme viikkoa saksalaisena upseerina esiintyen keräämässä tietoa saksalaisten tulevasta suurhyökkäyksestä.
Reillyn ja Lockhartin salaliitto bolševikkien kukistamiseksi
Lockhartin salaliitoksi kutsuttu suunnitelma kaataa Vladimir Leninin bolševikkihallitus Venäjällä ja surmata Lenin oli suurisuuntaisin ja uskaliain hanke jossa Reilly oli mukana. Reilly oli tullut vuoden 1918 alussa Sir Mansfield Smith-Cummingin (tunnettiin koodinimellä "C") johtaman Englannin tiedustelupalvelun tehtäviin ja maaliskuussa 1918 hänet lähetettiin Moskovaan.
Reilly saapui Murmanskiin, joutui siellä joksikin aikaa pidätetyksi mutta pääsi jatkamaan matkaansa ensin Pietariin ja sitten Moskovaan. Heti Moskovaan saavuttuaan Reilly meni suoraan Kremliin sanoen olevansa Englannin pääministerin David Lloyd Georgen lähettämä edustaja ja halusi tavata Vladimir Leninin. Reilly ei päässyt Leninin puheille mutta sai tavata tämän avustajan Vladimir Bruevitšin. Reillyn toimeksiantajat arvostelivat häntä myöhemmin tästä uhkarohkeasta tempauksesta mutta Reilly kiisti koko asian myöntäen vain käyneensä Kremlissä tuona päivänä.
Toukokuussa 1918 Englannin tiedustelupalvelun agenttina toiminut Bruce Lockhart ja Sidney Reilly tapasivat useita kertoja kenraali Boris Savinkovin joka johti Isänmaan ja Vapauden puolustuksen liittoa ja oli toiminut Aleksandr Kerenskin väliaikaisen hallituksen sotaministerinä. Savinkov oli aiemmin kuulunut sosialistivallankumouksellisiin ja hän oli yksi bolsevikkien päävastustajista. Näiden tapaamisten jälkeen Lockhardt ja Reilly ottivat yhteyttä Savinkovia lähellä toimiviin ryhmiin järjestäen näille toiminnan rahoitusta ja loivat kontaktit myös Yhdysvaltain ja Ranskan Moskovan konsulaattien tiedusteluvirkailijoihin.
Kesäkuussa 1918 joukko bolševikkeihin tyytymättömiä latvialaisia sotilaita otti Pietarissa yhteyttä bolsevikkien vastustajiin. Nämä latvialaiset ohjattiin Englannin sikäläisen laivastoasiamiehen kapteeni Cromien ja turkkilaisena Constantine-nimisenä kauppiaana esiintyvän Reillyn puheille. Koska latvialaiset joukot olivat bolševikkien "pretoriaanikaartia" ja vastasivat muun muassa Kremlin turvallisuudesta Reilly päätteli että heidän mukanaolonsa olisi välttämätöntä jotta salaliitto onnistuisi ja niinpä Reilly järjesti tapaamisen latvialaisten ja Lockhardtin välillä Englannin lähetystössä Moskovassa. Tässä vaiheessa Reilly suunnitteli jo vallankaappaamista bolševikeilla ja hän teki myös listan niistä venäläiskenraaleista jotka olisivat valmiit liittymään kaappaajiin.
Kesken kaappauksen suunnittelun englantilaiset joukot nousivat maihin Arkangelissa 4. elokuuta 1918. Operaation tarkoituksena oli estää saksalaisia joukkoja saamasta haltuunsa Luoteis-Venäjällä sijaitsevia liittoutuneiden sotatarvikevarastoja. Bolševikit pitivät kuitenkin maihinnousua itseään vastaan kohdistuneena ja he tekivät kostoksi ratsian Englannin lähetystöön 5. elokuuta 1918 keskeyttäen samalla Reillyn ja Lockhardtin siellä käymän neuvottelun kaappauksesta latvialaisten ja Savinkovin järjestön edustajien kanssa. Reilly piti 17. elokuuta useita kokouksia latvialaisrykmenttien päälliköiden kanssa ja otti yhteyttä myös toiseen Venäjällä toimineeseen englantilaisagenttiin, kapteeni George Hilliin. Näissä kokouksissa sovittiin että kaappaus tapahtuisi 6. syyskuuta 1918 samaan aikaan kun Moskovan Bolšoi-teatterissa oli käynnissä kansankomissaarien neuvoston ja Moskovan neuvoston kokous jossa myös Lenin ja Lev Trotski olisivat paikalla.
Tapahtumien kulku muuttui kuitenkin yllättäen kun eräs kadetti ampui Pietarin Tšekaa johtaneen Moisei Uritskin 30. elokuuta 1918. Samana päivänä sosialistivallankumouksellisiin kuulunut Faina Kaplan haavoitti Leniniä ampumalla juuri kun tämä oli lähdössä Michelsonin tehtaalla Moskovassa pidetystä kokouksesta. Tšeka piti tätä suurena bolševikkien vastaisena salaliittona ja käynnisti punaisen terrorin jonka aikana tuhansia bolsevikkien vastustajia pidätettiin ja teloitettiin. Bolsevikit pidättivät myös agenteiltaan saamiensa listojen perusteella Lockhartin ja Reillyn vallankaappaushankkeessa mukana olleet henkilöt ja hyökkäsivät Britannian Pietarin-lähetystöön. Vastarintaa yrittänyt kapteeni Cromie sai surmansa ja Bruce Lockhardt pidätettiin. Reillyn kuriireina käyttämät Elizaveta Otten ja Maria Fride sekä Reillyn rakastajatar Olga Staržeskaja olivat myös pidätettyjen joukossa. Lockhart vaihdettiin myöhemmin Lontoossa pidätettyyn bolševikkien edustajaan Maksim Litvinoviin.
Kaappaussuunnitelmat julkaistiin 3. syyskuuta Venäjän lehdissä ja Tšeka teki ratsian kaappauksen pääsuunnittelijana pidetyn Reillyn piilopaikkaan. Reilly onnistui kuitenkin välttämään pidätyksen ja meni tapaamaan toista SIS:n agenttia, kapteeni Charles Hilliä. Hill ehdotti että Reilly poistuisi Venäjältä Ukrainan kautta käyttäen hyväksi englantilaisten agenttien siellä toimivaa verkostoa. Reilly piti kuitenkin parempana Suomen kautta kulkevaa lyhyempää mutta vaarallisempaa reittiä. Reilly poistui Moskovasta Saksan suurlähetystön käyttöön varatussa junanvaunussa esiintyen baltiansaksalaisena. Päästyään Kronstadtiin hän matkusti sieltä laivalla Helsinkiin ja edelleen Tukholmaan ja saapui lopulta Lontooseen 8. marraskuuta 1918. Bolsevikkien vallankumoustribunaali tuomitsi sekä Lockhartin että Reillyn poissaolevana kuolemaan vallankaappausyrityksen vuoksi ja määräsi että tuomio tulisi panna toimeen heti jos jompikumpi saataisiin kiinni Venäjän maaperältä. Reillyn osalta tämä toteutuikin vuonna 1925. On myös väitetty että koko vallankaappaushanke olisikin ollut bolsevikkien itsensä alkuun panema ja Reilly olisi toiminut siinä kaksoisagenttina.
Saavuttuaan Lontooseen Reilly ja toista reittiä Venäjältä paennut Hill tekivät selkoa tapahtuneesta tapaamisessa Sir Mansfield Smith-Cummingin kanssa. Joulukuussa 1918 he lähtivät jo takaisin Venäjälle tällä kertaa englantilaisina kauppavaltuutettuina esiintyen. Heidän tehtävänään oli nyt hankkia tietoa Mustanmeren rannikkoalueista Pariisissa järjestettävää rauhankonferenssia varten sekä arvioida alueen poliittista ja sotilaallista tilannetta. Reilly ja Hill saivat tekemistään palveluksista Military Cross-kunniamerkin 22. tammikuuta 1919. Reilly palasi Etelä-Venäjältä maaliskuussa 1919.
Saatuaan tehtävän suoritettua Reilly palasi lopulta New Yorkiin Nadine-vaimonsa luo. He erosivat kuitenkin jo melko pian ja Reilly solmi uuden avioliiton Caryll Houselanderin kanssa. Avioero ja samanaikaan tapahtunut liikekumppanuuden purkaantuminen aiheutti kuitenkin Reillylle rahanmenoa ja hän joutui myymään huutokaupalla Napoleon-aiheisen taidekokoelmansa American Art Galleryssä New Yorkissa. Seuraavaksi Reilly lähti Puolaan, jossa oli parhaillaan käynnissä sota Puolan ja Neuvosto-Venäjän välillä.
Puolassa Reilly tapasi taas Boris Savinkovin jonka kanssa hän alkoi kehitellä uutta suunnitelmaa bolševikkihallituksen kaatamiseksi. Reilly sijoitti hankkeeseen omia rahojaan ja hankki myös rahoitusta SIS:ltä ja yksityisiltä rahoittajilta. Suunnitelmat eivät kuitenkaan toteutuneet ja lopulta Englannin tiedustelupalvelu SIS päätti vuonna 1922 katkaista kaikki suhteensa Reillyyn. Syynä oli muun muassa se että Reilly oli esiintynyt laivaston upseerina ja hankkinut myös luvatta Boris Savinkoville viisumin Englantiin.
Reilly muutti Prahaan ja käynnisti siellä patenttilääkkeiden valmistuksen ja myynnin. Tällä kertaa hänen liiketoimensa eivät kuitenkaan sujuneet ja pian myös avioliitto Caryllin kanssa päättyi eroon. Reilly ei kuitenkaan lannistunut vaan jo joulukuussa 1922 hän meni kihloihin tapaamansa varakkaan eteläamerikkalaisen lesken Pepita Bobadillan kanssa ja toukokuussa 1923 Reilly solmi hänen kanssaan neljännen avioliittonsa.
Reillyn väitetään olleen mukana yhdessä Arthur Maundy Gregoryn kanssa järjestämässä vuonna 1923 niin sanottua Zinovjev-kirjettä, jonka sanotaan aiheuttaneen seuraavana vuonna vaalitappion Englannin työväenpuolueelle.
Operaatio Trusti ja Reillyn teloitus
Syyskuussa 1925 Tšekan seuraajaksi tulleen OGPU:n edustajat onnistuivat houkuttelemaan Reillyn Neuvostoliittoon. He väittivät että Neuvostoliitossa toimi salainen vastavallankumouksellinen järjestö Trusti ja tarjoutuivat järjestämään Reillylle tapaamisen Trustin johtajien kanssa jos hän saapuisi itse Neuvostoliittoon. Reilly sai tiedon asiasta entisen SIS-kollegansa Ernest Boycen kautta ja hän matkusti Pepitan kanssa Pariisiin tapaamaan Boycea ja hankkimaan lisätietoja Trustista. Reilly lähti sitten Helsinkiin ja jatkoi matkaansa edelleen Neuvostoliittoon saamistaan varoituksista huolimatta. Hänen rajanylityksensä Neuvosto-Venäjän puolella järjestänyt suomalaistaustainen rajavartioupseeri Toivo Vähä oli todellisuudessa OGPU:n palveluksessa ja tiedotti esimiehilleen Reillyn saapumisesta. Heti Reillyn ylitettyä Suomen rajan Rajajoella 25. syyskuuta OGPU:n miehet pidättivät hänet. Paikalla järjestettiin ammuskelu, jotta Reillyn rajalle saattaneet olisivat luulleet hänen joutuneen ammutuksi heti rajan ylitettyään. Todellisuudessa Reilly kuljetettiin kuulusteltavaksi Moskovaan Lubjankan vankilaan. Osana lavastusta myös Vähä vangittiin ja ilmoitettiin teloitetuksi petturina, vaikka todellisuudessa hänet palkittiin ja siirrettiin uuden henkilöllisyyden saaneena toiseen asemapaikkaan.[1][2]
Kuulusteluissa Reilly piti kiinni peitetarinastaan jonka mukaan hän oli Clonmelissa Irlannissa syntynyt Britannian kansalainen eikä suostunut paljastamaan mitään tiedustelutietoa. Reilly piti kuulustelujen aikana salaista päiväkirjaa jossa hän analysoi OGPU:n edustajien käyttämiä kuulustelutekniikoita. Päiväkirja oli kirjoitettu savukepapereille jotka Reilly piilotti sellinsä seinärappauksen sisään. Päiväkirja löytyi Reillyn sellistä vasta hänen kuolemansa jälkeen tehdyssä etsinnässä. Andrew Cooken mukaan Reillyä ei kidutettu kuulustelujen aikana lukuun ottamatta psykologiseen painostukseen käytettyjä valeteloitusten järjestämisiä.
Reillylle vuonna 1918 annettu kuolemantuomio pantiin lopulta täytäntöön Josif Stalinin määräyksestä 5. marraskuuta 1925 Moskovan lähellä sijaitsevassa Sokolnikin metsässä jonne Reilly oli aiemminkin kuljetettu säännöllisesti kävelyretkiä varten. Teloitusta valvoi silminnäkijänä olleen Boris Gudzin mukaan OGPU upseeri Grigori Fedulejev ja varsinaisen teloituksen suoritti OGPU:n upseeri Juri Syroježkin. Reillyn ruumis kuljetettiin takaisin Lubjankan vankilaan tutkittavaksi ja valokuvattavaksi ja hänet haudattiin vankilan pihalle. Vielä Reillyn kuolemankin jälkeen liikkui huhuja joiden mukaan hän olisi elossa ja siirtynyt OGPU:n neuvonantajaksi.
Myös Reillyn salaliittokumppani Boris Savinkov oli edellisenä vuonna houkuteltu samalla tavalla Neuvostoliittoon. Savinkov sai 10 vuoden vankeustuomion mutta hän kuoli 7. maaliskuuta 1925 tehtyään virallisen version mukaan itsemurhan Lubjankan vankilassa hyppäämällä alas ikkunasta.
Operaatio Trustin tapahtumat tulivat kokonaisuudessaan julkisuuteen Neuvostoliitossa 1960-luvun alkupuolella julkistettujen asiakirjojen myötä.[1][3]
Reilly James Bondin esikuvana
Reilly on yksi niistä, joita on väitetty James Bondin esikuvaksi.[4] James Bond -kirjojen tekijä sir Ian Fleming oli Bruce Lockhartin monivuotinen ystävä. Kertoman mukaan Fleming sai Lockhartilta kuulla Reillyn persoonasta ja toiminnasta, ja näiden tarinoiden sekä Reillystä hänen kuolemansa jälkeen julkaistujen lehtijuttujen sanotaan antaneen hänelle vaikutteita James Bondin hahmon kehittämiseen. James Bondin ja Sidney Reillyn yhteisiä piirteitä olivatkin usean vieraan kielen hallinta, kiinnostus Kauko-idän kulttuuriin, monet rakkausseikkailut ja mieltymys makeaan elämään ja uhkapeleihin.
Kirjallisuutta
Andrew Cook, Ace of Spies: The True Story of Sidney Reilly; 2004, Tempus Publishing, ISBN 0-7524-2959-0.
Andrew Cook, On His Majesty's Secret Service, Sydney Reilly Codename ST1; 2002, Tempus Publishing, ISBN 0-7524-2555-2.
Richard Deacon, Spyclopaedia; 1987, Macdonald & Company Publishers Ltd, ISBN 0-356-14600-6.
Michael Kettle, Sidney Reilly: The True Story of the World's Greatest Spy; 1986, St. Martin's Press, ISBN 0-312-90321-9.
Robert Bruce Lockhart, Memoirs of a British Agent (reprint); 2003, Folio Society, ASIN B000E4QXIK.
Andrew Lycett, The Man Behind James Bond; 1996, Turner Publishing, ISBN 1-57036-343-9.
Robin Bruce Lockhart, Reilly: Ace of Spies; 1986, Hippocrene Books, ISBN 0-88029-072-2.
Richard B. Spence, Trust No One: The Secret World Of Sidney Reilly; 2002, Feral House, ISBN 0-922915-79-2.
Lähteet

Viitteet

Luokka:Brittiläiset vakoojat
Luokka:Vakoilusta teloitetut
Luokka:Syntymävuosi tuntematon
Luokka:Vuonna 1925 kuolleet


Airsoft (”softaus”) on japanilaislähtöinen taistelupeli, jossa pelaajat pyrkivät suorittamaan erilaisia tehtäviä käyttäen apunaan 6 millimetrin muovikuulia ampuvia aseita. Muovikuulat eivät jätä osuessaan maalijälkeä. Merkittävin ero airsoftin ja sen sukulaislajien paintballin ja lasertagin/megazonen välillä onkin airsoftin painottuminen elämyksiin, kun taas paintball painottuu vahvasti kilpaurheiluun ja lasertag hauskanpitoon. Aitoja tuliaseita muistuttavien asejäljitelmien lisäksi airsoftpelille on myös luonteenomaista sotilasrekvisiitan käyttö.
Airsoftissa turvallisuuteen kiinnitetään erityistä huomiota. Kaikilta pelaajilta edellytetään hyväksyttyjen suojavarusteiden käyttöä. Lisäksi on hyvä myös olla tietoinen siitä miten käsitellä asetta ja miten aseen kanssa liikutaan julkisilla paikoilla.
Suomessa lajin harrastajamäärät ovat nousseet nopeasti erityisesti 2010-luvulle tultaessa ja harrastajamäärä on ollut noususuhdanteinen aina lajin rantautumisesta Suomeen. Tavallista on myös harrastusta aloittavien nuorten vanhemman innostuminen harrastuksesta. Lajia harrastetaan useimmiten airsoft-yhdistysten järjestämissä viikonloppupeleissä, jotka keskittyvät pääasiassa yhdessä tekemiseen. Peliä varten voidaan luoda taistelutilanne, esimerkiksi lipunryöstö tai linnoituksen valloitus. Erilaiset airsoft-tapahtumat eroavat suuresti toisistaan ja ovat sisällöiltään monipuolisia. Pelit voivat olla esimerkiksi hidastempoisia tai fyysisesti vaativia ja pelaajamäärä voi vaihdella muutamien kymmenien (viikonloppupelit) ja useiden tuhansien välillä. Kansainvälisiä suurpelejä ovat Berget Ruotsissa ja Border War Tšekissä.
Historia
Airsoft sai juurensa Japanista 1980-luvulla paikallisten aselakien kieltäessä useimpien oikeiden tuliasetyyppien hallussapidon. Useiden epäonnistuneiden kokeilujen jälkeen suosituimmaksi malliksi jäivät nykyiset, jousella ja ilmanpaineella kuulia ampuvat aseet. 1990-luvun alussa kauko-ohjattavista autoistaankin tunnettu Tokyo Marui kehitti ensimmäiset sähkömoottorilla toimivat automaattikuula-aseet, kuten FAMAS-replikan. Sähkötoimisten aseiden myötä kiinnostus airsoftiin alkoi levitä.
Pelimuodot

Airsoftissa voidaan pelata monenlaisia pelejä kuten skenaariopelejä, jotka on yleensä naamioitu jonkin teeman mukaisesti. Pelin teema voidaan rakentaa vaikka todellisen sotahistoriallisen tapahtuman ympärille. Enemmän tai vähemmän fiktiiviset, todellisuutta ja mielikuvitusta yhdistelevät asetelmat ovat kuitenkin tavallisia. Skenaariossa edellytetään usein eläytymistä ja teeman mukaista varustusta esimerkiksi maastopuvun ja aseistuksen suhteen. Teemallisissa peleissä  taistelutilanne saattaa joskus perustua johonkin tapahtumaan, esimerkiksi tunnettuun sotaan kuten toiseen maailmansotaan tai Vietnamin sotaan. Tavanomaisissa kotimaisissa peleissä ei yleensä kuitenkaan harjoiteta vastaavanlaista eläytymistä.
Airsoftia voidaan pelata sisä- tai ulkotiloissa. Suomessa pelejä järjestetään yleensä hylätyissä teollisuusrakennuksissa tai metsämaastoissa. Yhdysvalloissa sisäpelipaikkoina toimivat muun muassa vanhat lentokentät ja koulut.
Sisätiloissa tapahtuvasta pelistä käytetään myös nimitystä CQB () tai joskus myös CQC (), jotka tarkoittavat lähitaistelua. Joka tapauksessa skenaariosta riippumatta pelaajan tulee tietty määrä osumia saatuaan huutaa ”osuma”, nostaa käsi ylös, esittää kuollutta tai muuta vastaavaa ja kävellä pois ennalta sovitulle alueelle.
Muita pelimuotoja ovat muun muassa lipunryöstö, jossa yritetään ryöstää vastustajan lippu tai yritetään viedä pelikentän keskellä sijaitseva lippu vastustajan tukikohtaan. Lipunryöstö tarkoittaa myös pommin purkamista tai sen varastamista. Yleensä ”pommi” on vanha reppu tai salkku, josta täytyy poistaa jokin esine. ”King of the Hill” -pelimuodossa yritetään vallata ennalta sovittu alue ja ”VIP”-pelimuodossa pyritään suojelemaan tiettyä pelaajaa vastustajan laukauksilta.
MilSim (lyhenne sanoista Military Simulation) on airsoftin alalaji, jonka ideana on nimensä mukaisesti asevoimien simuloiminen. MilSim voidaan ymmärtää monella eri tavalla, ja nämä tavat vaihtelevat suuresti maittain: esimerkiksi Yhdysvalloissa MilSim tarkoittaa ennen kaikkea varustautumista oikeiden sotilaiden tavalla. Suomessa ja Virossa MilSimillä käsitetään pelimuotoa, jossa pyritään simuloimaan sotilaallista hierarkiaa ja toimintaa, varustautumisen ja aseiden käytön ollessa sivuseikkoja. Tyypillisessä suomalaisessa MilSim-tapahtumassa kaksi eri osapuolta toimivat vähintään yhden vuorokauden ajan suurella, jopa monen neliökilometrin kokoisella alueella päätavoitteinaan ennaltamäärättyjen tehtävien suorittaminen. Toisin kuin tavallisessa airsoftissa, suomalaistyyppisessä MilSimissä toisen osapuolen eliminoiminen ei yleensä ole kovinkaan keskeisessä asemassa.
Aseet

Airsoftauksessa käytetään erilaisia aseita, joissa on ulkonäollisiä kuin myös teknisiä eroavaisuuksia. Käytännössä on neljä eri tavalla toimivaa airsoft-asetta: sähkö-, kaasu-, paineilma-, ja jousitoiminen. Niissä käytetään eri painoisia kuulia, yleensä 0,12–0,48-grammaisia. Airsoft-aseet on usein tehty oikeita tuliaseita mukaillen, joskus jopa merkintöjä myöten. Yleisimmät airsoft-aseet ovat pistoolit, konepistoolit, rynnäkkökiväärit, tarkkuuskiväärit ja haulikot. On olemassa myös konekivääreitä tarkkuuskiväärejä ja sinkoja. Harrastajille on tarjolla myös airsoft-käyttöön valmistettuja kranaatteja ja miinoja, kranaatinheittimiä sekä pieniä kuulia ampuvia RC-panssarivaunuja. Aseisiin on myös mahdollista hankkia punapistetähtäimiä, kiikaritähtäimiä, lamppuja sekä lasertähtäimiä. Aseiden virittäminen on myös mahdollista, mutta virityksiä tapahtuu enemmän kokeneempien softaajien keskuudessa. Aseisiin voi myös hankkia tai tehdä itse aitoja puuosia ja metallisia runkoja, jotka tuovat niihin enemmän realistisuutta. Kaasuviritteisiä on saatavilla muutamaa mallia: Blow-back- ja ei-blow-back-pistooleja sekä -kiväärejä ja kaasutoimisia tarkkuuskiväärejä. Kaasuaseiden toimintaperiaate on seuraava: pieni määrä ponnekaasua, joko lippaasta tai erillisestä CO2-kapselista, vapautuu ja työntää jo sisäpiippuun manuaalisesti ladattua kuulaa ja samalla piippua luistilla taaksepäin. Luisti lataa jousen voimalla eteen palatessaan piippuun uuden kuulan. Edellinen toiminto näkyy vain, jos ase on blow-back-tyyppinen. Ei-blow-back-aseissa luisti ei liiku, vaikka samat toiminnot suoritetaankin. Jousiviritteiset aseet ovat aina kerranlaukeavia, mikä tarkoittaa, että ase pitää ladata joka laukauksen jälkeen uudelleen, joko ”pumppaamalla” haulikkoa, vetämällä pistoolin luisti taakse tai vetämällä kiväärin lukkoa, tämä toistuu aina ampumisen jälkeen, kun taas sähköaseet tai blow-back toiminnolla varustetut kaasutoimiset aseet lataavat itsensä. Sähköviritteiset aseet ovat kaikkein monimutkaisenpia. Ne toimivat vaihdelaatikkoa pyörittävän moottorin voimalla. Yleensä aseessa oleva vaihdelaatikko on suunniteltu oikean, mallina toimivan aseen tulinopeuden mukaan. Vaihdelaatikon voi vaihtaa, jos haluaa eri tulinopeuden. Vaihdelaatikko siis syöttää kuulan ja vetää ilmamännän taakse viritysasentoon. Laukaistessa ase toimii kuin ilmakivääri.
Suojavarusteet

Airsoft-aseen ammuksen lähtönopeudet vaihtelevat yleisesti aseen ja viritystason mukaan, alle 30m/s aina yli 170m/s asti. Useimmissa suurissa peleissä nopeuden ylärajaksi on asetettu esimerkiksi sarjatuliaseilla 0,2 gramman kuulalla mitattuna CQB:ssa 100m/s (~1 J) ja muutoin 126m/s (~1,6 J). Käytetystä suojauksesta huolimatta oletetaan, että ainakaan viritetyn aseen käyttäjät eivät ammu aivan lähietäisyyksiltä, vaan että he käyttävät mahdollista pienitehoisempaa vara-asettaan. Airsoft-aseita tulee käsitellä kuten oikeitakin aseita, ja vaikka ne eivät oikein käytettynä ole vaarallisia, voi onnettomuuksia tapahtua, mikäli aseita käsitellään väärin tai huolimattomasti. Suojia on saatavilla kolmea luokkaa: silmäsuojia, jotka jakaantuvat kahteen luokkaan: lasit, jotka suojaavat käytännössä minkä ammuksen tahansa, mutta heikentävät jonkin verran näkyvyyttä. Verkkolasit jotka ovat muovin sijasta teräsverkkoa, eivät sumene, mutta suurella voimalla osuva kuula saattaa murskaantua ja sen sirpaleet osuvat silmiin. Molemmat lasit auttavat tähtäämään, mutta eivät suojaa hampaita. Toinen luokka on maskit: maskeissa on samat ominaisuudet kuin laseissa, mutta ne suojaavat lisäksi hampaita. Maskit kuitenkin häiritsevät tähtäämistä. Kolmanteen luokkaan kuuluvat kaikki muut suojat, esimerkiksi polvi-, nivus-, ranne-, kyynär-, ja nilkka-, ym. suojat.
Erityisesti silmien suojaaminen on kaikessa Airsoftiin liittyvässä toiminnassa, sekä pelitapahtumissa että aseiden testaamisessa, poikkeuksetta pakollista. Hampaiden suojaaminen on myös suositeltavaa, sillä pienitehoinen ammus kykenee aiheuttamaan vakavia vammoja hampaille. Ilman airsoft-käyttöön valmistettuja ja CE-hyväksyttyjä silmäsuojaimia pelaaminen on vaarallista Airsoft-aseiden väärinkäyttöä.
Vaatetus
Yleensä Airsoftissa käytetään maastoutumiseen tarkoitettuja vaatteita. Kaikkein suosituimpia ovat eri armeijoiden maastopuvut erilaisiin maastoihin soveltuvilla maastokuoseilla. Myös toisen maailmansodan sekä Vietnamin sodan asut ovat jossain määrin suosittuja, mutta niitä harvoin näkee käytettävän muualla kuin kyseisen teeman peleissä. Kasvot suojataan hyvin, sillä pienitehoinenkin ase voi vahingoittaa vakavasti silmiä. Yleisiä varusteita ovat myös pelissä käytettävien tarvikkeiden (kuulat, varalippaat, ponnekaasu, eväät) kantamiseen käytettävät taisteluliivit ja vyö- tai reisikotelot.
Kasvot
Yleispätevä sääntö on, että silmien lisäksi peitetään myös muut arat paikat kuten hampaat. Suomen laissa määrätään silmien suojaaminen pakolliseksi, koska vastuu osumasta on aina ampujan. Airsoft-käyttöön sopivia laseja valmistaa muun muassa ESS, Bollé ja Sansei. Maskit suojaavat koko kasvot.
Airsoft-käyttöön eivät sovellu esimerkiksi kemistinlasit, silmälasit, laskettelulasit taikka ilotulitteita ammuttaessa käytettävät lasit. Suomen airsoft-yhdistysten yhteisen päätöksen johdosta alle 18-vuotiaille ei suositella ampujanlasi-mallisten sangallisten suojalasien käyttöä. Aikuisen kasvoille suunnitellut suojalasit eivät aina anna tarvittavaa suojaa alaikäiselle käyttäjälle.
Hampaiden suojaamiseen käytetään usein jääkiekkoon tarkoitettuja hammassuojia, mutta muitakin mahdollisuuksia on: esimerkiksi suun peittävä verkko, muovilevy tai shemagh-huivi. Erityisesti paintball- eli värikuulapeleihin tarkoitetut, mutta myös airsoft-käyttöön sopivat suojaimet peittävät vähintään suun ja usein myös korvat.
Airsoft Suomessa
Airsoftia on harrastettu Suomessa laajamittaisesti 1990-luvulta asti, mutta laajan yleisön tietoon airsoft tuli 2000-luvulla. Merkittävimpiä muutoksia suomalaisessa airsoftissa ovat olleet kiinalaisten halpatuotantoaseiden leviäminen vuodesta 2007 lähtien sekä harrastajakunnan nuoreneminen: toisin kuin useimmissa muissa maissa, Suomessa airsoftilla ei ole lakisääteistä ikärajaa.
Tyypillinen suomalainen airsoft-tapahtuma on ns. viikonloppupeli: joko lauantaina tai sunnuntaina järjestettävä, kestoltaan yleensä noin kuuden tunnin pituinen tapahtuma, jonka aikana järjestetään useita pienempiä pelejä. Toinen tyypillinen tapahtumatyyppi on skenaario, joka tarkoittaa kestoltaan tavanomaista viikonloppupeliä pidempää ja yleensä yhtäjaksoista peliä. Skenaariopelien tyypillisiä ominaisuuksia ovat laajuus – yksi skenaario saattaa kerätä parhaimmillaan satoja pelaajia – sekä tietty idea: skenaariopelit perustuvat yleensä tiettyyn tosipohjaiseen tai täysin fiktiiviseen juoneen, joka ohjaa pelin kulkua ja pelaajien käyttäytymistä. Skenaarioiden ideat saattavat vaihdella suurestikin: jotkut skenaariot erottuvat viikonloppupeleistä ainoastaan pituudellaan, kun toisessa ääripäässä olevat pelit saattavat käyttää jopa LARP-elementtejä niin, ettei viikonloppupeleissä tyypillinen objektiivi, eli toisen osapuolen eliminoiminen, olekaan enää ollenkaan tärkeä mikäli pelissä edes on osapuolia.
Yhdistykset
Suomessa ei ole vielä valtakunnallista airsoft-kattojärjestöä, mutta alueellisia yhdistyksiä on perustettu ympäri Suomea ja ne ovat järjestäytyneempiä kuin ennen. Nämä alueelliset yhdistykset pyrkivät ajamaan alueensa harrastajien asiaa järjestetyn toiminnan, jäsenetujen ja parempien harrastuspaikkojen avulla. Alueelliset yhdistykset ovat suomalaisen airsoft-harrastuksen kulmakivi: ne ovat oman alueensa pääasiallisia viikonloppupelien järjestäjiä ja parhaimmillaan ajavat airsoft-harrastajien oikeuksia alueellaan.
Suurimpia ja tunnetuimpia Suomen airsoft-yhdistyksistä ovat esimerkiksi Ehasa Ry, PKS-Airsoft, Turkusoft, Jalasjärvi Airsoft, PPA-Airsoft ja KS-Airsoft. Teemallisten skenaarioiden järjestämisessä ovat kunnostautuneet myös muun muassa Ehasa[1] ja Kotiniemenvaltio. Suuremmista airsoft-peleistä tiedotetaan entisen Softaaja-lehden verkkojulkaisussa softaaja.fi/pelikalenteri, sekä Ehasan ylläpitämällä kuulaportti.fi sivustolla. Softaaja-lehti (2005–2009) ja Leka-Airsoft (2002–) kunnostautuivat aikanaan lajin tunnetuksi tuomisessa  ja toimivat harrastajien tietopankkeina lajin alkumetreillä Suomessa.
Pelaajayhdistykset järjestävät aloitteleville pelaajille opastusta, jossa opetetaan pelin säännöt sekä muovikuula-aseen asianmukaista käsittelyä. Arvostetun airsoftyhdistyksen eetokseen ja arvomaailmaan kuuluu ns. herrasmiespelaajien kouluttaminen, jossa keskeistä on asiallinen kielenkäyttö ja toisten huomioon ottaminen kaikissa tilanteissa niin peleissä kuin pelien ulkopuolellakin.
Katso myös
Paintball eli värikuulapeli
Lähteet

Aiheesta muualla

 – Airsoft-aiheinen Wiki
 – Ensimmäinen Suomessa julkaistu kaupallinen airsoft-lehti
 – Tietoa yleisesti aseista ja varusteista
 – Laaja suomenkielinen alan sivusto
 – Riippumaton suomalainen airsoft-sivusto, jolla on muun muassa arvosteluja eri aseista
 – Airsoft-sivusto, josta on uutisia ja erilaisia artikkeleita. Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 – Pääkaupunkiseudun airsoft-yhdistys
 – Pieksämällä toimiva airsoft-yhdistys
 – Jalasjärvellä, Etelä-Pohjanmaalla toimiva airsoft-yhdistys.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Suomalaisten muinaiset jumalat ovat suomalaiseen ja karjalaiseen muinaisuskontoon kuuluvia jumaluuksia ja henkiolentoja.
Suomalaisten muinaiset jumalat vaihtelivat ajallisesti ja paikallisesti. Eri aikoina ja eri alueilla palveltiin eri jumaluuksia. Suomalaisessa muinaisuskossa jumalia tärkeämpiä oli tavallisille ihmisille monet suppeampien elämänpiirien hallitsijat, kuten esimerkiksi paikalliset metsän- ja vedenhaltijat.[1] Kuitenkin esimerkiksi säiden haltijaksi mielletty Ukko tunnettiin luultavasti kaikkialla Suomessa ja Karjalassa, ja melko lailla vastaava hahmo tunnetaan niin skandinaaveilta, saamelaisilta kuin balteiltakin. Myös Ilmarista vastaava hahmo tunnetaan useilta suomensukuisilta kansoilta. Ennen kristinuskoa jumaluus ymmärrettiin kuitenkin eri tavoin kun nykyään. Tästä syystä niiden merkitystä suomalaisessa muinaisuskossa on paljolti ylikorostettu, sillä tarkastelun lähtökohtana on ollut jumalakeskeinen länsimais-kristillinen kulttuuri ja sen pohjalta kiinnostus on perinteisesti kohdistunut muinaissuomalaisten oletettuun polyteismiin ja epäjumaliin.
Muinaissuomalaisten ja karjalaisten palvomia olentoja olivat myös haltijat, joskaan kaikkia haltijoita ei palvottu. Haltijoista osa samaistetaan jumaliin, mutta osa haltijoista oli pahoja, heikkoja tai pienikokoisia. Joissain perinteissä myös vainajia palvottiin samaan tapaan kuin jumaluuksia ja haltijoita. Eri ympäristöjä ja elementtejä hallitsivat eri jumalat ja olennot. Esimerkiksi vedellä, metsällä, taivaalla ja maalla oli omat jumaluutensa ja haltijansa, joita palveli tai joiden elinpiirissä kuhisi lukuisien pienempien haltijaolentojen väkeä. Metsän kuningasta monet kutsuivat Tapioksi. Ilman ja ukkosen jumala oli monille Ukko.
Suomalaisten alkuperäisestä muinaisuskosta tiedetään vähän. Kristinuskon levittäytyessä lännestä (katoliset) ja idästä (ortodoksit) Suomeen, vanhat jumaluudet joutuivat ahtaalle ja vähitellen unohduksiin. Kirjoitettua suomen kieltä ei ollut eivätkä kirkon työntekijät tai harvat muut oppineet juuri vaivautuneet merkitsemään muistiin piirteitä kansan vanhasta uskosta. Joitakin jumalien nimityksiä siirtyi henkilönimiin, kuten esim. Väinö, Ilmari, Jouko, Ahti, Kalevi, Mielikki, Rauni, Tapio, Tellervo ja Ukko. Tutkimuksessa ovat erittäin tärkeitä vertailukohteita muut suomensukuiset kansat, joista jotkin ovat kyenneet säilyttämään suomalaisia paremmin ja pitempään vanhoja uskomuksia ja tapoja. Myös paikannimistöstä voidaan saada jotain tietoja. Tunnettuja ovat mm. Kolin kansallismaiseman korkeimmat huiput, Ukko- ja Akka-Koli.
Lähteet muinaisista jumalista

Kristinuskon leviäminen Suomeen pyyhki jäljet sitä edeltäneistä uskomuksista. Nykypäiviin säilyneet tiedot suomalaisten muinaisista jumalista perustuvat 1800-luvulla aktiivisesti kerättyyn kansanrunouteen ja kansanperinteeseen sekä muutamiin vanhempiin kirjallisiin mainintoihin. Tietoja muinaisuskosta on saatu myös käräjäpöytäkirjoista, joissa kuvattiin noituudesta syytettyjen rituaaleja. Näin on saatu tietoa esimerkiksi Ukko ylijumalan palvonnasta Ukon vakat-nimisessä juhlassa.
Tunnetuin lähde suomalaisten muinaisista jumalista on Mikael Agricolan käännöstyö Dauidin Psalttarin esipuheeseen liittämä "epäjumalien" luettelo vuodelta 1551. Luettelo koostuu 12 hämäläisestä eli länsisuomalaisesta ja 12 karjalaisesta eli itäsuomalaisesta jumalhahmosta. Akateemikko M. Haavio pyrki osoittamaan Karjalan jumalat -kirjassaan (1959), että jumalat joita uskonpuhdistaja nostaa esiin, eivät ole listassa sattumalta, vaan niitä yhdistää kansanomainen ajanlaskujärjestelmä eli toimeentulolle tärkeiden elinkeinojen maanviljelyn, karjanhoidon ja metsästyksen rytmi.[2]
Agricola kuvaa Ukko ylijumalan kunniaksi pidettyjä Ukon vakka -riittejä eli rituaalista oluen juontia satoisuuden lisäämiseksi sekä tapaa viedä ruokauhreja haudoille, joissa "valitettiin, paruttiin ja itkettiin". Karjalaisten jumalten luetteloon sisältyvän Raunin "härskyminen" on tuottanut mytologian tutkijoille päänvaivaa 2000-luvulle asti. He ovat hakeneet selitystä esimerkiksi hieros gamos -perinteestä, jossa ihminen rituaalisesti yhtyy jumalalliseen. Tämän hypoteesin mukaan hieros gamos -traditio olisi sammunut uskonpuhdistuksen toteutuessa Pohjolassa. Samalla hävisi tietymättömiin suomalaisen talonpoikaiston tuntema käsitys pyhästä naiseudesta.[2] Johonkin tällaiseen voi hyvinkin viitata Agricolan lause "...niin juopui piika että akka. Sitten paljon häpeää siellä tehtiin..."
Vertailukohtia voi hakea myös antiikin kreikkalaisten Dionysos-juhlista ja roomalaisten bakkanaaleista.
Agricolan luettelo ei ole ainoa laatuaan. Sigfridus Aronus Forsius kirjoitti 1500-luvun lopulla suomalaisista jumalista latinankielisen runon, joka kuitenkin katosi. Vuonna 1778 eräässä sanomalehdessä julkistettiin latinalainen runo, jonka uskotaan olevan aiemmin kadonnut Forsiuksen runo. Siinä esiintyvät pääosin samat jumalat kuin Agricolallakin. Forsiuksen arvellaan jäljitelleen Agricolaa, mutta Forsiuksen runossa on kuitenkin myös joitakin uskottavia tietoja, joita ei löydy Agricolan luettelosta.
Mikael Agricolan epäjumalien luettelo vuodelta 1551

"Epejumalat monet tesse / muinen palveltin cauan ja lesse.

Neite cumarsit Hemelaiset / seke Miehet ette Naiset.

Tapio Metzest Pydhyxet soi / ja Achti wedhest Caloja toi.

Äinemöinen wirdhet tacoi / Rachkoi Cuun mustaxi jacoi.

Lieckiö Rohot jwret ja puudh / hallitzi ja sencaltaiset mwdh.

Ilmarinen Rauhan ja ilman tei / ja Matkamiehet edheswei.

Turisas annoi Woiton Sodhast / Cratti murhen piti Tavarast.

Tontu Honen menon hallitzi / quin Piru monda willitzi.

Capeet mös heilde Cuun söit / Calevanpojat Nijttut ja mwdh löit.

Waan Carjalaisten Nämet olit / Epejumalat cuin he rucolit.

Rongoteus Ruista annoi / Pellonpecko Ohran casvon soi.

Wirancannos Cauran caitzi / mutoin oltin Caurast paitzi.

Egres hernet Pawudh Naurit loi / Caalit Linat ja Hamput edestoi.

Köndös Huchtat ja Pellot teki / quin heiden Epeuskons näki.

Ja quin Kevekylvö kylvettin / silloin ukon Malja jootijn.

Sihen haetin ukon wacka / nin joopui Pica ette Acka.

Sijtte paljo Häpie sielle techtin / quin seke cwltin ette nechtin.

Quin Rauni Ukon Naini härsky / jalosti Ukoi pohjasti pärsky.

Se sis annoi Ilman ja Wdhen Tulon / käkri se liseis Carjan casvon.

Hiisi Metzeleist soi Woiton / Wedhen Eme wei calat vercon.

Nyrckes Oravat annoi Metzast / Hittavanin toi Jenexet Pensast.

Eikö se Cansa wimmattu ole / joca neite wsko ja rucole.

Sihen Piru ja Syndi weti heite / Ette he cumarsit ja wskoit neite.

Coolludhen hautijn Rooca wietin / joissa walitin parghutin ja idketin.

Menningeiset mös heiden Wffrins sait / coska Lesket hoolit ja nait.

Palveltin mös paljo muuta / Kivet Cannot Tädhet ja Cwuta."[3]

Epäjumalien luettelo käännettynä nykysuomelle

"Epäjumalia monia tässä, / muinoin palveltiin kaukana ja läsnä.

Näitä kumarsivat hämäläiset  / sekä miehet että naiset.

TAPIO metsästä pyydykset soi / ja AHTI vedestä kaloja toi.

VÄINÄMÖINEN virret takoi, / RAHKO kuun mustaksi jakoi.

LIEKKIÖ ruohot, juuret ja puut / hallitsi ja senkaltaiset muut.

ILMARINEN rauhan ja ilman teki / ja matkamiehet edesvei.

TURSAS antoi voiton sodasta, / KRATTI murheen piti tavarasta.

TONTTU huoneen menon hallitsi, / kuin PIRU monta villitsi.

KAPEET myös heiltä kuun söivät. / KALEVANPOJAT niityt ja muut löivät.

Vaan karjalaisten nämä olivat / epäjumalat, joita he rukoilivat.

RONGOTEUS ruista antoi, / PELLONPEKKO ohran kasvun soi.

VIRANKANNOS kauran kaitsi, / muutoin oltiin kaurasta paitsi.

ÄKRÄS herneet, pavut, nauriit loi, / kaalit, liinat ja hamput edestoi.

KÖNTYS huhdat ja pellot teki, / kuin heidän epäuskonsa näki.

Ja kun kevätkylvö kylvettiin, / silloin UKON malja juotiin.

Siihen haettiin UKON vakka, / niin juopui piika ja akka.

Sitten paljon häpeää siellä tehtiin, / kuin sekä kuultiin että nähtiin.

Kun RAUNI UKON nainen härskyi, / jalosti UKKO pohjasta pärskyi.

Se siis antoi ilman ja vedentulon. / KEKRI se lisäsi karjan kasvun.

HIISI metsäläisistä soi voiton, / VEDENEMÄ vei kalat verkkoon.

NYYRIKKI oravat antoi metsästä, / HITTAVAINEN toi jänikset pensaasta.

Eikö se kansa vimmattu ole, / joka näitä uskoo ja rukoilee?

Siihen PIRU ja synti veti heitä, / että he kumarsivat ja uskoivat näitä.

Kuolleiden hautoihin ruokaa vietiin, / joissa valitettiin, paruttiin ja itkettiin.

MENNINKÄISET myös heidän uhrinsa saivat, / koska lesket huolivat ja naivat.

Palveltiin myös paljon muuta, / kiviä, kantoja, tähtiä ja kuuta."

Tarusankarit jumalina
Kalevalaisen runouden sankarit Ilmarinen ja Väinämöinen ovat olleet ainakin joissain yhteyksissä jumalan asemassa. Väinämöistä tiedetään palvotun ja hänen opetuksiaan pidetyn pyhinä. Ilmarinen muistuttaa taivaanjumalaa muun muassa siten, että hän on takonut taivaankannen, ja ollut iskemässä ensimmäistä tulta. Ilmarisen nimi voi myös olla sukua etäsukukielisten Inmar-taivaanjumalalle.
Väinämöinen, Ilmarinen ja Joukahainen ovat syntyneet jo ennen maailmaa, ja osallistuivat sen luomiseen. Näitä on myös pidetty toistensa veljeksinä.
Vainajien palvonta
Esivanhempia on pidetty arvossa, ja ainakin toisinaan palvottu. Esivanhemmasta on saattanut tulla paikallinen haltija tai suojelushenki.
Esivanhempien palvottuja henkiä olivat esimerkiksi syntyiset ja luonnot.
Luettelo suomalaisten muinaista jumalista ja henkiolennoista

Lähteitä

Christfrid Ganander: Mythologia Fennica
M. A. Castrén: Luentoja suomalaisesta mytologiasta. Toim. Joonas Ahola. SKS, 2016.
Jättiläise</i>t. Toim. Marja Härkönen. Helsinki: SKS, 1981.
Metsänhaltiat. Toim. Pekka Virtanen. Helsinki: SKS, 1983.
Kuu paistaa kuollut ajaa: aaveterinoita. Toim. Eija Timonen. Helsinki: SKS, 1984.
Lintukotolaiset. Toim. Terttu Kaivola. Helsinki: SKS, 1985.
Vedenhaltiat. Toim. Eija Timonen. Helsinki: SKS, 1988.
Peikot. Toim. Marjut Kivelä. Helsinki: SKS, 1990.
Mauri Kunnas: Suomalainen tonttukirja, 1979
Katso myös
Kalevala
Kalevalainen runous
Kansanusko
Suomalainen muinaisusko
Suomalaiset taruolennot
Vainajien palvonta
Luokka:Suomalaiset jumalat ja taruolennot

Onko Suomessa koskaan uskottu luonnon taruolentoihin?


Angry Birds (lyhennettynä AB) on suomalaisen Rovio Mobilen usealle eri mobiilialustalle kehittämä pulmapeli, joka julkaistiin vuonna 2009. Pelin tarkoituksena on lingota ritsalla lintuja sikojen rakennelmiin, sortaen rakennelmat ja tuhoten siat.
Kun Angry Birds julkaistiin Applen iPhonelle, iPadille ja iPod touch -laitteelle, sitä myytiin ensimmäisen puolen vuoden aikana yli 6,5 miljoonaa kopiota.[1] Myöhemmin se laajentui useille eri alustoille ja sen kokonaislatausmäärät ylittivät miljardin.[2] Peli on ollut myydyin iPhone-sovellus 67 eri maassa ja maailman myydyin mobiilipeli.[3] Angry Birds julkaistiin Facebookissa vuoden 2012 helmikuussa.[4] Facebook-version nimi muutettiin myöhemmin Angry Birds Friendsiksi.
Sarjaan on julkaistu muita Angry Birds -pelejä kuten Angry Birds Space ja Angry Birds Go!, jotka ovat laajentaneet pelimekaniikkaa. Alkuperäisen pelin jatko-osa Angry Birds 2 julkaistiin 30. heinäkuuta 2015.
Pelaaminen

Angry Birdsissä pelaajalla on hallittavana joukko lintuja, joilla on tarkoitus tuhota jokaisessa tasossa olevat vihreät siat. Vihreät siat ovat kaapanneet munat lintujen pesästä, mistä raivostuneet linnut yrittävät ritsan avulla osua sikoihin tai niiden rakennelmiin.[5] Pelaaminen yhdistelee fysiikkamoottorin käyttöä ja pulmanratkaisua. Jokaista tasoa varten pelaaja saa käyttöönsä vain tietyn määrän lintuja, joiden avulla taso pitää läpäistä.[5] Rakennelmat saavat osumista vähitellen vaurioita ja niistä kertyy pelaajalle pisteitä. Monilta pelin tasoilta löytyy esineitä joista on hyötyä sikojen tuhoamisessa, kuten TNT-laatikoita ja kiviä.
Pelissä on useita erilaisia lintuja, joista jokaisella linnulla on omat vahvuutensa. Ensimmäisissä kentissä pelaajan käytössä on vain tavallisia punaisia lintuja.[5] Pelin edetessä pelaaja saa käyttöönsä erilaisia lintuja, joista jotkut ovat tehokkaampia tiettyjen materiaalien tuhoamisessa tai joilla on erityisominaisuuksia, joita voi käyttää kun lintu on singottu ilmaan.[6] Esimerkiksi siniset linnut pystyvät jakautumaan kolmeksi linnuksi,[5] musta lintu räjähtää, keltainen lintu kiihdyttää vauhtiaan ja valkoinen lintu pudottaa räjähtävän munan. Pelin haastavammissa tasoissa mukaan tulevat myös vihreä bumerangilintu (), joka bumerangin tavoin voi kääntyä takaisin sekä tummanpunainen isovelilintu (), joka muistuttaa punaista lintua mutta on isompi ja tekee enemmän vahinkoa. Versiossa 2.0.0 tuli oranssi lintu, joka pullistuu pallokalan tavoin ja versiossa 3.0.0 pinkki lintu, joka puhaltaa ampumisensa jälkeen saippuakuplia, jotka nostavat ympärillään olevia kappaleita ilmaan ja pudottavat ne myöhemmin maahan. Pelissä Angry Birds 2, on myös harmaa lintu, joka tekee ilmassa kiepin ja syöksyy tähdättyyn paikkaan. Myös sikoja on eri kokoisia ja joillakin on viikset. Pienet siat ovat suhteellisen heikkoja ja tuhoutuvat helposti joko täysosumasta tai vaurioituneista rakennuksista lentelevistä rojuista, kun taas isommat siat kestävät enemmän vaurioita. Kypäräsiat () kestävät enemmän vaurioita kypäriensä ansiosta, mutta eniten vaurioita kestää harvoissa tasoissa esiintyvä Kuningassika (). Myös sikoja suojaava linnoitus voi koostua erivahvuisista materiaaleista, kuten puusta, jäästä (kutsutaan myös lasiksi)[7] tai kivestä.[5] Pelissä voi saada myös 27 erilaista "Kultaista Munaa" () Saadakseen munan pelaajan täytyy tehdä jokin ennaltamäärätty tehtävä, jota pelaaja ei itse tiedä.
Jokaista tasoa varten pelaaja saa käyttöönsä ennalta määrätyn lukumäärän tietyntyyppisiä lintuja tietyssä järjestyksessä.[5][6] Jos kaikki siat on tuhottu siihen mennessä kun viimeinen lintu on käytetty, taso on läpäisty ja pelaaja voi jatkaa seuraavalle tasolle.[5] Pisteitä kertyy jokaisesta tuhotusta siasta ja rakennelmien vahingoittamisesta tai tuhoamisesta, minkä lisäksi käyttämättä jääneistä linnuista saa bonuspisteitä. Kaikista linnuista saa 10000 pistettä[6]. Tason läpäisyn jälkeen pelaajan suoritus arvostellaan tähdin yhdestä kolmeen saavutetusta pistemäärästä riippuen. Tasot voi pelata uudelleen niin monta kertaa kuin haluaa, mikä mahdollistaa lisäpisteiden- ja/tai tähtien ansaitsemisen. Tähtien keruun lisäksi pelaaja voi ostaa peliin (tai Google Chromella käyttää) lisäominaisuuden nimeltä Total Destruction, jossa pelaaja voi vaihtaa jäljellä olevat linnut sardiinipurkkiin, jonka Uljas Kotka (), linnuista suurin ja mahtavin, sieppaa tuhoten samalla kaikki siat. Mutta läpäistäkseen tason Total Destruction-osuuden, tuhomittarin on noustava 100 prosenttiin, josta palkkioksi saa yhden Uljaan Kotkan sulan.[8]
Elokuussa 2012 peli sai uuden päivityksen. Päivitys toi peliin vahvistuksia, joiden avulla pelaaja voi läpäistä tasoja aikaisempaa helpommin: esimerkiksi lintujen kokoa ja ritsan tehoa voi kasvattaa. Pelin versio sisälsi 15 uutta tasoa.[9]
Alun perin pelissä oli läpäistävä ensimmäinen episodi "Poached Eggs" (63 tasoa) avatakseen muut episodit, mutta version 2.0.0 myötä kaikki episodit tulivat suoraan pelattaviksi. Muina episodeina tähän asti ovat ilmestyneet "Mighty Hoax" (42 tasoa), "Danger Above" (45 tasoa), "The Big Setup" (45 tasoa), "Ham 'Em High" (48 tasoa, joista 3 Facebookin kautta aukeavaa), "Mine and Dine" (45 tasoa), "Birdday Party" (30 tasoa, joista 15 / vuosi), "Bad Piggies" (30 tasoa, 15 lisää tulossa), "Red's Mighty Feathers" (15 normaalitasoa ja 15 Egg Defender -tasoa) ja bonusepisodi "Surf and Turf" (45 tasoa, alun perin julkaistu Facebook-versiossa)sekä on myös episodi '"'Birdday'"' jossa pelaaja voi lähettää Roviolle piirustuksen joka myöhemmin tehdään tasoksi.
Pelialustat
Applen iOS:n ohella  peli on saatavilla Android, Symbian^3, PlayStation 3 ja webOS:lle sekä Maemoa käyttävään Nokia N900:aan. Android-käyttöjärjestelmälle peli on mainosrahoitteinen, eli pelin voi ladata maksutta. Mainosten vastaanotto aiheuttaa dataliikennettä, josta voi aiheutua kuluja käytettäessä datasiirtoon mobiiliverkkoa. Kun peli tuli Androidille jakeluun lokakuussa 2010, latausmäärät nousivat hetkessä lähes sataantuhanteen, mikä johti palvelimen kaatumiseen.[10] Latauksien kokonaismäärästä kertova laskuri palvelun sivulla jumittui samana iltana näyttämään yli miljoonan latauksen lukemaa.[11] Ominaisuuksiltaan rajoitettua, ilmaista versiota iOS:lle oli syksyllä 2010 ladattu 11 miljoonaa kertaa.[12] Tammikuussa 2011 tuli myyntiin Angry Birdsin Windows-käyttöjärjestelmälle tehty versio.[13] Maaliskuussa 2011 Rovio tiedotti, että Angry Birdsiä on ladattu eri alustoille yhteensä 100 miljoonaa kertaa.[14]
Pelistä julkaistiin toukokuussa 2011 internet-selaimilla toimiva versio. Peli toimii Javascriptin voimalla ja sen grafiikka on toteutettu WebGL-rajapinnan avulla. Peliä voi pelata uudemmilla tietokoneilla HD-versiona, joka tarjoaa paremman resoluution. Vanhemmille tietokoneille tarjolla on myös pienemmällä resoluutiolla varustettu versio.[15]
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

 28.12.2010.

Luokka:Pulmapelit
*
Luokka:Vuoden 2009 videopelit
Luokka:Kuvitteelliset linnut
Luokka:PlayStation Network -pelit
Luokka:Windows-pelit
Luokka:Mac OS -pelit
Luokka:Android-pelit
Luokka:IOS-pelit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:BlackBerry-pelit
Luokka:WebOS-pelit
Luokka:Windows Phone -pelit
Luokka:Symbian-pelit
Luokka:Maemo-pelit

Kuinka monta kopiota Angry Birdsiä myytiin ensimmäisen puolen vuoden aikana?


Naruto (ナルト, Naruto) on Masashi Kishimoton kirjoittama ja piirtämä japanilainen mangasarja, jonka pohjalta on tehty myös animesarja. Manga alkoi ilmestyä kotimaassaan Japanissa marraskuussa 1999. Vuoden 2015 helmikuussa mangasta on julkaistu yhteensä 700 lukua, ja se on koottu 72 kokoelmakirjaan. Sangatsu Manga aloitti mangan julkaisemisen suomeksi 15. helmikuuta 2008.[1][2]
Naruto-mangan pohjalta tehty samanniminen animesarja alkoi Japanissa vuonna 2002 ja päättyi vuonna 2007. Naruto-animesarjan tarina jatkuu kuitenkin animessa Naruto: Shippūden, joka alkoi vuonna 2007 alkuperäisen sarjan päätyttyä. Kumpaakaan sarjaa ei ole esitetty Suomen televisiokanavilla, mutta Scanbox julkaisi suomeksi tekstitettyä Narutoa neljän DVD-boksin (52 jakson) verran. Lisäksi Naruto: Shippūdenia voi katsoa Crunchyroll-sivustolla ilmaiseksi.
Naruton pääosassa on nuori ninja Naruto, jonka sisään on sinetöity vaarallinen häntäpeto. Tarina keskittyy lähinnä Naruton ja hänen lähipiirinsä ympärille ja kuvaa esimerkiksi näiden seikkailuja erilaisten ninjatehtävien parissa. Naruto on tyyliltään toiminnallista fantasiaseikkailua maustettuna huumorilla.
Juoni

Kaksitoista vuotta ennen Naruton alkua Konohan ninjakylään hyökkää suurta tuhoa aiheuttanut yhdeksänhäntäinen demonikettu (japaniksi Kyūbi no Youkou), jonka kylän neljäs Hokage sinetöi vastasyntyneen poikansa, Naruto Uzumakin, sisään. Vuodet vierivät, ja demoniketun takia Narutoa halveksitaan ja kohdellaan kuin ulkopuolista. Narutosta kasvaa kuriton poika, joka hakee huomiota temppujen ja kepposten avulla. Hänen unelmansa on tulla kylän johtajaksi, Hokageksi, jotta Konohan kylän väki viimeinkin alkaisi arvostaa häntä.
Sarja alkaa, kun Naruto valmistuu ninja-akatemiasta. Hän päätyy samaan tiimiin ihastuksensa Sakura Harunon ja niin kutsutun kilpailijansa Sasuke Uchihan kanssa. Heidän ryhmänjohtajakseen määrätään Kakashi Hatake.
Manga
Narutoa julkaistiin viikoittain ilmestyvässä japanilaisessa Weekly Shonen Jump -mangalehdessä. Ensimmäisen kerran lehti alkoi julkaista sarjaa marraskuussa vuonna 1999. Naruton tarina on jaettu kahteen osaan. Mangan ensimmäinen osa sijoittuu aikaan, jolloin Naruto on noin 12/13-vuotias. Toinen osa hyppää ajassa noin kaksi ja puoli vuotta eteenpäin, jolloin Naruto on noin 15-vuotias. Mangan 238 ensimmäistä lukua lasketaan kuuluvaksi ensimmäiseen osaan. Sen luvut 239–244 ovat niin sanottua sivutarinaa, ja ne keskittyvät Naruton opettajan, Kakashin, menneisyyteen. Luvusta 245-700 eteenpäin alkaa Naruton toinen osa, joka päättyy lopullisesti elokuvaan The Last: Naruto the Movie. Huhujen mukaan Kishimotolla on suunnitteilla jo kolmas osa, joka alkaa huhtikuussa 2015.
[3]
Naruton tarina on koottu tankōbon-kokoelmakirjoihin, ja jokainen tankōbon muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta sisältää noin yhdeksän mangalukua. Ensimmäiset 27 kokoelmakirjaa kokoavat yhteen Naruton tarinan ensimmäisen osan, ja 27. kokoelmakirja sisältää myös Kakashi-sivutarinan. Kokoelmakirjasta 28 eteenpäin kirjaan 72 alkaa Naruton toinen osa. Vuonna 2015 helmikuussa on mangan kotimaassa Japanissa sarja saanut päätöksensä tankōboniin 72, joista ensimmäinen ilmestyi maaliskuussa vuonna 2000. Englanniksi kokoelmakirjoja on julkaistu 70 kappaletta. Keväällä 2009 Viz Media julkaisi englanninkielelle kaikki Naruton ilmestyneet kokoelmakirjat osaan 44 saakka, minkä jälkeen yhtiö suunnittelee julkaisevansa kokoelmakirjoja neljännesvuosittain.[4][1][5]
Anime
Naruto
Mangan pohjalta tehty samanniminen anime Naruto alkoi Japanissa TV Tokyo -televisiokanavalla lokakuussa 2002 ja päättyi noin viisi vuotta myöhemmin helmikuussa 2007.[6] Animen ohjaajana toimi Hayato Date, ja sitä tuotti Studio Pierrot.[6] Naruton ensimmäiset viisi tuotantokautta ja sen kuudennen tuotantokauden muutamat ensimmäiset jaksot perustuvat Masashi Kishimoton kirjoittamaan ja piirtämään mangaan. Jaksosta 136 alkaen sarja kuitenkin koostuu niin kutsutuista fillereistä, täytejaksoista, jotka eivät perustu alkuperäiseen mangaan. Yhteensä Naruto kestää yhdeksän tuotantokauden ja 220 jakson verran.[7][8]
Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan se oli sijalla 38.[9]
Naruto: Shippuuden
Naruto: Shippuuden (ナルト 疾風伝, Naruto: Shippuuden) on alkuperäisen Naruto-animen jatko-osa, ja se perustuu Kishimoton mangan toiseen osaan. Se alkoi Japanissa vuoden 2007 helmikuussa TV Tokyo -televisiokanavalla heti alkuperäisen sarjan päätyttyä. Myös Naruto: Shippuudenin on ohjannut Hayato Date ja tuottanut Studio Pierrot. Sarja on 500 -jaksoinen[10]. (Sarjan englanninkielisestä versiosta on julkaistu 273 jaksoa) Sarjasta julkaistaan yleensä uusi jakso torstaisin. Myös Shippuuden-sarjaan on tehty usean jakson pituisia täytejaksoja, jotka eivät perustu alkuperäiseen mangaan. Shippuuden tarkoittaa vapaasti suomeksi käännettynä hurrikaanikronikoita.[11][12]
Elokuvat
Alkuperäisen Naruton pohjalta on tehty kolme elokuvaa, ja Naruton toiseen osaan Naruto Shippūdeniin perustuvia elokuvia on puolestaan tehty vuoteen 2015 mennessä seitsemän. Animesarjojen täytejaksojen tapaan elokuvat eivät ole perustuneet alkuperäisen mangan tapahtumiin. Ensimmäinen elokuvista oli Katsuyuki Sumisawan käsikirjoittama ja Tensai Okamuran ohjaama Ninja Clash in the Land of Snow, joka sai ensi-iltansa vuonna 2004. Seuraava elokuva Legend of the Stone of Gelel julkaistiin vuotta myöhemmin vuonna 2005. Sen käsikirjoittivat Hirotsugu Kawasaki ja Yuka Miyata, ja sen ohjasi Hirotsugu Kawasaki. Kolmas elokuva Guardians of the Crescent Moon Kingdom sai ensi-iltansa vuonna 2006. Sen käsikirjoitti ja ohjasi Toshiyuki Tsuru. Naruto: Shippūden the Movie sai ensi-iltansa vuonna 2007. Sen käsikirjoitti Junki Takegami ja ohjasi Hajime Kamegaki. He ovat käsikirjoittaneet ja ohjanneet myös toistaiseksi viimeisimmän Naruto-elokuvan Naruto Shippūden 2: Bonds. Se sai ensi-iltansa vuoden 2008 elokuussa. Vuonna 2009 kesällä ensi-iltansa sai Naruto Shippūden 3: Inheritors of the Will of Fire.[13][14][15][16][17]

Musiikki
Naruto
Alkumusiikit

Loppumusiikit

Naruto Shippuuden
Alkumusiikit

Loppumusiikit

Elokuvat
Naruto

Naruto Shippuuden

uusin naruto the ultimate ninja storm 3
Pelejä
Naruto-sarjaan liittyy myös pelejä:
Naruto: Konoha Ninpouchou
Naruto: Konoha Senki
Naruto: Shinobi no Sato no Jintori Kassen
Naruto: The Broken Bond
Naruto: Uzumaki Chronicles
Naruto Shippūden: Gekitou Ninja Taisen EX
Naruto Shippūden: Narutimate Accel
Naruto Ultimate Ninja 4
Lähteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Sami Karilainen: . Anime-lehti.
Jari Lehtinen: . Japan pop 2/2008. (PDF)
Jarkko Sikiö: . Kvaak.fi 20.5.2010.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Mangasarjat
Luokka:Animesarjat


Eura on kunta Satakunnassa. Kunnassa asuu  ihmistä[1] ja sen pinta-ala on km2, josta km2 on vesistöjä.[2] Väestötiheys on Expression error: Unrecognized punctuation character "[". asukasta/km2. Euran nimikkolintu on härkälintu ja nimikkokasvi pähkinäpensas.[3]
Euran keskustaajamassa oli vuoden 2011 lopussa 6 587 asukasta.[4] Kuntaan liitettiin vuonna 1970 Hinnerjoen ja Honkilahden kunnat. Vuonna 2009 Euraan liitettiin Kiukainen, jolloin Euran asukasluvuksi tuli noin 12500. Euran naapurikuntia ovat Eurajoki, Harjavalta, Kokemäki, Laitila, Mynämäki, Nakkila, Pöytyä, Rauma ja Säkylä.
Ympäristö
Euralaisen luonnon rikkautena ovat järvet (yli 20)[5], sekä rehevä ja vaihteleva luonto. Satakunnan Pyhäjärvi on Lounais-Suomen suurin järvi, josta huomattava osa sijaitsee Euran alueella. Se tunnetaan kalaisuudestaan ja vapaa-ajanviettokohteena. Koskeljärvi Euran Honkilahden Koskeljärvi on Suomen tunnetuimpia lintujärviä. Erämaisen järven rannat on pääosin suojeltu. Järvelle on rakennettu lintutorni ja pysähdyspaikkoja luonnossa liikkumista harrastaville. Euran läpi virtaa Eurajoki, joka alkaa Satakunnan Pyhäjärvestä ja laskee Eurajoen kunnassa Olkiluodon pohjoispuolelta Pohjanlahteen.
Eurassa on myös kolme museota ja viisi kirkkoa (Euran harmaakivikirkko 1898, Hinnerjoen puukirkko 1755, Honkilahden puukirkko 1759, Kiukaisten puukirkko 1761 ja Panelian kivikirkko 1950) sekä Euran lentokenttä, jota käyttävät Euran ympäristön moottorilentäjät ja varjoliitäjät.
Liikenne
Euran kautta kulkevat Tampereen ja Rauman välinen valtatie 12 sekä Harjavallan ja Uudenkaupungin välinen kantatie 43. Vuonna 1897 liikenteelle avattu Kokemäki–Rauma-rata rakennettiin alun perin kulkemaan Kiukaisten kautta ja siltä valmistui vuonna 1913 sivuraide Kauttualle, jonne tehtiin asemarakennus ja kaksipaikkainen veturitalli. Veturitalli vaurioitui kansalaissodan aikana punaisten ajettua kaksi veturia tallin takaseinän läpi. Henkilöliikenne Kauttuan radalla lopetettiin vuonna 1953, mutta samana vuonna valmistui sivuraide Kauttuan asemalta Säkylän sokeritehtaalle. Myös Rauman radan henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1988, mutta sokerijuurikkaan kuljetukset Kauttuan radalla jatkuivat 2000-luvulle. [6]
Etäisyyksiä Eurasta
Rauma 35 kilometriä
Pori 50 kilometriä
Uusikaupunki 55 kilometriä
Turku 85 kilometriä
Tampere 110 kilometriä
Helsinki 210 kilometriä
Historia

Eura on esihistorialtaan Suomen merkittävimpiä kuntia. Siellä on poikkeuksellisen runsaita, erityisesti rautakautisia löytöjä Käräjämäellä, Luistarissa, Pappilanmäellä ja Kolmhaarassa.
Eurassa on ollut teollista toimintaa yhtäjaksoisesti yli 300 vuoden ajan. Kauttuan ruukin alue syntyi vuonna 1689, kun vapaaherra Lorenz Creutz sai vuorikollegiolta luvan perustaa rautaruukin Kauttuan kosken partaalle. Rautaruukista alkanut teollisuus on synnyttänyt Kauttualle mielenkiintoisen asumis- ja teollisuusympäristön, Kauttuan Ruukinpuiston. Alueella oleva rakennuskanta on pääosin 1800-luvulta. Ruukinpuistossa sijaitsee muun muassa vuonna 1802 valmistunut komea klubirakennus, jossa toimii nykyisin ravintola.
Ensimmäinen kirjasto Euran seuduilla perustettiin ilmeisesti vuoden 1852 vaiheilla, ja se on pohjana nykyiselle Euran kunnankirjastolle.
Vuoden 1907 tienoilla metalliteollisuuden tilalle tuli paperinvalmistus, kun Ahlström Osakeyhtiö perusti sinne Kauttuan Paperitehtaan.
Kauttuan kylässä on huomattava määrä arkkitehti Alvar Aallon suunnittelemia rakennuksia, joista tunnetuimmat ovat Terassitalo ja alkuaan virkanaisten asuntolaksi suunniteltu Tipula, joka nykyään tunnetaan nimellä Villa Aalto.
Elinkeinoelämä
Euran suurimmat yksityisen sektorin työnantajat ovat HKScan Finland Oy, Auramaa-yhtiöt, Jujo Thermal Oy, Amcor Flexibles Finland Oy, Pintos-konserni, Jaakko-Tuote Oy, Koskinen-yhtiöt, Biolan-ryhmä, A&R Carton Oy ja Euran Teollisuushuolto Oy.[7] Biolan-ryhmän pääkonttori sijaitsee Eurassa.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.

Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Eurassa oli 11 910 asukasta, joista 8 543 asui taajamissa, 3 279 haja-asutusalueilla ja 88 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Euran taajama-aste on 72,3 %.[8] Euran taajamaväestö jakaantuu neljän eri taajaman kesken:[9]

Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Euran keskustaajama sijaitsee pääosin Eurassa, mutta pieniltä osin myös Säkylässä.[9]
Urheilu
Euran tunnetuin urheiluseura lienee LiigaEura, joka pelasi naisten lentopallon SM-liigassa. Myös vesipallojoukkue ETU on pelannut SM-tasolla. Jalkapallojoukkue Euran Pallo pelaa Länsi-Suomen Nelosessa. Euran Paneliassa toimii jääkiekkojoukkue Panelian Raikas. Eurassa on myös kilpaurheiluseura Euran Raiku, jonka lajeja ovat lentopallo, yleisurheilu, beach volley ja petankki. Euran Veivi on euralainen kori- ja sulkapallojoukkue. Eura on myös tunnettu hevosurheilustaan.
Uskonnolliset yhteisöt
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Eurassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:[10]
Euran seurakunta
Euran kirkkopiiri
Hinnerjoen kirkkopiiri
Honkilahden kirkkopiiri
Kiukaisten kirkkopiiri
Panelian kirkkopiiri
Seurakunnalla on viisi kirkkorakennusta: Euran, Hinnerjoen, Honkilahden, Kiukaisten ja Panelian kirkot.[11] Lisäksi Eurassa toimii helluntaiherätykseen kuuluva Euran helluntaiseurakunta.[12] Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Euran alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.[13]
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Euran kunnan nykyisellä alueella.[10]
Hinnerjoen seurakunta (liitetty Euran seurakuntaan 2007)
Honkilahden seurakunta (liitetty Euran seurakuntaan 2007)
Kiukaisten seurakunta (liitetty Euran seurakuntaan 2009)
Tunnettuja Eurasta kotoisin olevia henkilöitä
Lempi Ahla, kirjailija ja suomentaja
Väinö Alasmaa, jääkäriluutnantti
Darude, teknomuusikko ja DJ
Tomi Einonen, toimittaja
Euran Daltonit, muun muassa elokuvan Pahat Pojat esikuvana olleet veljekset
Claes Wilhelm Gyldén, maanmittari
Tuija Helander, pikajuoksija
Eija Kantola, laulaja
Jalmari Karhula, taidemaalari, toimittaja ja kulttuurivaikuttaja
Titta Keinänen, karateka
Tuomas Keskimäki, runoilija
Ahti Laine, puhallinmuusikko
Jussi Lammela, laulaja
Kalle Luotonen, kirjailija, ohjaaja ja näyttelijä
Aina Lähteenoja, historioitsija ja kansanedustaja
Carl Oscar Malm, suomalaisen viittomakielen kehittäjä
Evert Malm, maanviljelysneuvos
Kimmo Mattila, harmonikkataiteilija
Marjo Niemi, kirjailija ja ohjaaja
Pentti Niemi, kansanedustaja
Ville Oksanen, kansalaisaktivisti ja lakimies
Mikko Paatero, poliisiylijohtaja
Reijo Paavilainen, kuvanveistäjä
Ulla-Maija Paavilainen, päätoimittaja ja kirjailija
Mika Peltonen, muusikko ja sanoittaja
Puhuva Kone, rap-artisti
Onni Rantasalo, kansanedustaja
Viljo Rantasalo, professori
Hanna Ruohomaa, jalkapalloilija
Carl Reinhold Sahlberg, luonnontieteilijä ja professori
Oskari Setänen, jääkiekkomaalivahti
Katja Syvärinen, poliitikko, kansanedustaja vuosina 1999–2003
Kalevi Takala, lastenkirjailija
Jorma Toiviainen, sanoittaja
Arvid Tollet, arkkitehti
Jari Torkki, jääkiekkoilija
Iisakki Vahe, kansanedustaja
Ari Valvee, jalkapalloilija
Kylät ja taajamat
Eura

Ennen kuntaliitoksia Eurassa oli 10 kylää ja yksinäistilaa: Kirkonkylä, Sorkkinen, Euran pappila, Vaani (yksinäistila), Lähteenoja (yksinäistila), Soupas (yksinäistila), Isovahe (yksinäistila), Vähävahe (yksinäistila), Kauttua, Mestilä, Naarjoki ja Turajärvi.[14]
Hinnerjoki
Hinnerjoella on 4 kylää: Hinnerjoki, Kivijärvi, Korpi ja Vaaljoki.[15]
Honkilahti
Honkilahdella on 7 kylää: Auvainen, Haveri, Honkilahti (Kirkonkylä), Komoinen, Lellainen, Löyttylä ja Mannila.[16]
Kiukainen
Kiukaisissa on 9 kylää: Eurakoski, Harola, Kiukainen, Köylypolvi, Laihia, Laukola, Mäkelä, Panelia ja Rahvola.[17]
Taajamat
Vain osa kylistä on kehittynyt taajamaksi. Näitä ovat Euran keskustaajama, johon myös Kauttua kuuluu nykyään, Kiukainen, Panelia, Hinnerjoen kirkonkylä, Mannila, Koskenkylä ja Honkilahden kirkonkylä.[18]
Kuvia Eurasta

Euran keskustaa
Euran kirkko
Eurajoki Kauttualla
Euran paloasema
Kauttuan paperitehdas
Kauttuan Tallinmäki
Villa Ahlström

Ystävyyskunnat
 Harku, Viro
 Askersundin kunta, Ruotsi
 Weenerin kunta, Saksa
Ruokakulttuuri
Euran pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ryynimakkara, munajuusto ja Euran rinkilät.[19]
Katso myös
Luettelo Euran julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Rosberg, J. E.; Grotenfelt, Kustavi ja Hildén, Kaarlo (toim.)| title = Suomenmaa: maantieteellis-taloudellinen ja historiallinen tietokirja. 3. osa, Turun ja Porin lääni| location = Helsinki| publisher = Tietosanakirja-Osakeyhtiö| year = 1921}}
Viitteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit