Salatut elämät (puhekielessä usein Salkkarit) on FremantleMedia Finland Oy:n tuottama suomalainen draama- ja saippuasarja, jota esittää MTV3-kanava. Sarjan kuvaukset alkoivat maanantaina 16. marraskuuta 1998[1] ja sen ensimmäinen osa nähtiin MTV3:lla maanantaina 25. tammikuuta 1999.[2]
Alun perin sarjaa suunniteltiin tehtävän 540 jaksoa alkuvuoteen 2002 asti[3], mutta sopimusta on jatkettu sen jälkeen useita kertoja. Kesäkuussa 2017 julkistettiin tieto, että Salatut elämät jatkuu vielä ainakin kevään 2023 loppuun asti.[4]
Asetelma
Suurin osa sarjan tapahtumista sijoittuu kuvitteelliselle Pihlajakadulle, joka sarjassa sijaitsee Helsingin Ullanlinnassa. Salatuille elämille ominaista on kohtauksien välissä esitettävät maisemakuvat Helsingistä sekä lopussa siniseksi (kausilla 2001–2003 keltaiseksi) muuttuva cliffhanger, joka jää usein jännittävään tilanteeseen.
Sarjan lähtötilanne
Sarjan alussa talonmies Seppo Taalasmaan (es. Jarmo Koski) ja hänen vaimonsa Ullan (es. Maija-Liisa Peuhu) pyynnöstä poliisi on tullut tutkimaan, miksi Tyyne Puustinen ei avaa ovea. Hänet löydetään asunnostaan kuolleena ja poliisi ryhtyy selvittämään kuolinsyytä.
Aki Nikkinen (es. Sami Uotila) ja Markus Ekholm (es. Andrei Sandberg) ovat etsineet pitkään sopivaa liiketilaa kahvilalleen ja löytävät lopulta sopivan. Katja Vainio (es. Anu Koskinen) lupautuu sisustussuunnittelijaksi. Katjan sisko ja kämppäkaveri Jenni (es. Anu Palevaara) on tuonut kotiinsa herrasmies Toni Veijalaisen (es. Kristo Salminen). Jenni saa kirjeen, jossa kerrotaan, että hänet on erotettu koulusta jatkuvien poissaolojen vuoksi. Samalla myös tuet loppuvat, joten Jenni pyytää Tonia heidän alivuokralaisekseen.
Jukka Salin (es. Jouko Keskinen) ja hänen uusi vaimonsa Hanna (es. Tarja Omenainen) palaavat Kanariansaarilta kotiin. Kotona heidät ottavat vastaan juuri armeijasta päässyt Aleksi (es. Tuomas Kytömäki), perheen keskimmäinen lapsi Saku (es. Jasper Pääkkönen) sekä perheen kuopus Silja (es. Jonna Keskinen). Hanna ja Jukka paljastavat lapsille avioituneensa matkan aikana. Saku ja Aleksi ovat iloisia Hannan muutosta heidän luokseen, mutta Silja ei ota uutista hyvin, eikä asiaa auta se, että Silja saa kuulla Aleksin tietäneen avioliittoaikeista.[5]
Salinien naapurissa asuu Ismo Laitela (es. Esko Kovero), joka on leskeksi jäänyt kahden teini-ikäisen lapsen, Miian (es. Venla Saartamo) ja Kallen (es. Pete Lattu), yksinhuoltaja. Ismo työskentelee kauppiaana Ismon valinta -nimisessä kioskimaisessa kaupassa. Juristi Laura Kiviranta (es. Piitu Uski) asustaa yksin vannoutuneena sinkkuna.
Roolihahmot

Sarjassa esiintyneet näyttelijät on ilmoitettu kunkin näyttelemän roolihahmon tietojen yhteydessä.
Salattujen elämien alkaessa oli sarjaan palkattu lähes 20 näyttelijää, joista on nykyisin jäljellä enää viisi. Heistä ainoastaan Ismo Laitelaa esittävä Esko Kovero on ollut sarjassa poistumatta kertaakaan. Pete Latun esittämä Kalle Laitela palasi sarjaan kevään 2012 viimeisessä jaksossa, oltuaan sarjasta pois kymmenen vuotta. Maija-Liisa Peuhun näyttelemä Ulla Taalasmaa, jolla on hallussaan sarjassa pisimpään ollut naispäärooli, palasi sarjaan toistamiseen syksyllä 2013.[6] Sami Uotilan esittämä Aki Nikkinen palasi sarjaan 12 vuoden tauon jälkeen syksyllä 2014.[7] Lisäksi ensimmäisellä kaudella sarjaan tullut hahmo Kari Taalasmaa (es. Tommi Taurula) palasi sarjaan keväällä 2015.[8] Sarjassa pitkään mukana ollut Anu Palevaara poistui sarjasta maaliskuussa 2013, kun hänen esittämänsä Jenni Vainio joutui ammutuksi ja menehtyi ampumahaavaan.[9] Myös pitkään Seppo Taalasmaan roolissa esiintynyt Jarmo Koski poistui sarjasta lokakuussa 2013 esitetyssä jaksossa,[10] mutta hän vieraili sarjassa syksyllä 2017.[11][12]
Tapahtumapaikat

Sarjassa on Pihlajakadun lisäksi esiintynyt muitakin paikkoja kuten ravintoloita ja baareja.
Sarjan teemoja

Salatut elämät on kerännyt paljon huomiota käsitellessään avoimesti monia vaikeita ongelmia, kuten kidnappaamista, kuolemaa, kuoleman lavastamista, sairauksia, huumeita, alkoholismia, uusioperheen sisäisiä seksisuhteita, raiskaamista, viiltelyä, perheväkivaltaa, varastamista, rasismia, insestiä, teiniraskauksia, aborttia, lapsettomuutta, peliriippuvuutta, syöpää, epilepsiaa, kehitysvammaisuutta, psykopatiaa, syömishäiriöitä, narsistista persoonallisuushäiriötä, koulukiusaamista, HIV:tä, psykoottisuutta ja itsemurhaa.
Saippuasarjoille ominaiseen tapaan myös Salatuissa elämissä on käsitelty pettämistä ja kolmiodraamoja.
Tuotanto
Luominen
MTV3-kanavalla vuosina 1996–1998 esitetyn Ihmeidentekijät-sarjan jälkeen kanava halusi uuden joka arkipäivänä lähetettävän sarjan.[13] Sarjan konseptin kehitti Salattujen elämien alusta asti sen vastaavana tuottajana ja MTV:n draamapäällikkönä työskentelevä Sarita Harma.[13] Sarja on yksi MTV3:n kalleimmista hankkeista urheiluohjelmien rinnalla.[14] Sarjan on usein väitetty perustuvan australialaisen Neighbours-saippuasarjan ohjelmaformaattiin, mutta sarjan tuottajan mukaan tämä tieto on virheellinen.[15]
Sarjan alkaessa tammikuussa 1999 MTV3 mainosti ohjelmaa lauseella ”Kuinka hyvin tunnet naapurisi? Mitä naapurisi tietää sinusta? Jokaisella on jokin salaisuus. Unelma. Pelko. Rakkaus. Romanssi. Tragedia.”[16]
Kuvaus
Salattujen elämien sisäkohtaukset kuvataan Helsingin Konalassa vanhaan koulurakennukseen rakennetussa studiossa.[17] Vuoden 2014 loppuun asti ulkokohtaukset kuvattiin pääosin Ullanlinnan Huvilakadulla, joka esittää sarjassa Pihlajakatua. Alkuvuodesta 2015 FremantleMedia päätti vuokrasopimuksen Huvilakadun taloyhtiön kanssa ja sarjan ulkokuvaukset ovat siirtyneet pääosin lähemmäksi Konalan studiota, muun muassa Munkkiniemeen.[18][19] Muutoksen syynä olivat muun muassa Helsingin lisääntyneet liikennemäärät. Tuotanto myös pystyy tekemään kohtaukset paremmin, kun suurin osa ajasta ei mene kuvauspaikalle ajamiseen. Vuonna 2018 kuvausryhmä on kuitenkin palannut kuvaamaan muutamia kohtauksia Ullanlinnaan. Kyseisiä kohtauksia nähdään esimerkiksi vuonna 2018 esityssä jaksossa, jossa Onni "Tale" Taalasmaa poistuu sarjasta, sekä sarjan 20-vuotisjuhlajaksossa, joka esitetään tammikuussa 2019. Ulkokuvauksia on tehty myös muualla Helsingissä sekä muun muassa Karkkilassa, Kirkkonummella, Tampereella, Turussa, Nurmeksessa, Lapissa, Kanariansaarilla, Tallinnassa, Espanjassa, Lapissa ja Las Vegasissa.[3] Syksyllä 2009 kuvausryhmä vieraili Vilnassa. Syksyllä 2012 sarjaa käytiin kuvaamassa Lontoossa.[20]
Yhtä viiden jakson kokonaisuutta kuvataan seitsemän päivää. Jaksot kuvataan keskimäärin neljä kuukautta ennen niiden esittämistä.[21] Maanantai on harjoittelupäivä. Vuosina 1998–2009 sarjan studiokohtaukset kuvattiin monikameratekniikalla kolmella kameralla. Syksyllä 2009 uusitun kameratekniikan myötä studiokohtaukset siirryttiin kuvaamaan pääosin yhdellä kameralla.[22] Studion ulkopuoliset kohtaukset on kuvattu alusta alkaen yhdellä kameralla.
Syksyllä 2009 sarjaa alettiin kuvata uusilla kameroilla, jolloin vanha 4:3-kuvasuhde (lomitettu) vaihtui uuteen 16:9-kuvasuhteeseen (progressiivinen). Lisäksi uudet kamerat kuvaavat kaiken materiaalin HD:nä, eli teräväpiirtona. Ensimmäinen 16:9-muotoinen jakso esitettiin 25. tammikuuta 2010.[23]
Sarjan tuotanto työllisti kokopäiväisesti vuonna 2014 noin 110 ihmistä.[24] Sarjassa on vieraillut lähes 6000 avustajaa.[25]
Musiikki ja tunnus
Sarjan musiikin sävellyksestä vastasi vuosina 1999–2014 säveltäjä Vesa Mäkinen. Marraskuusta 2014 esitetyistä jaksoista lähtien sarjassa siirryttiin käyttämään ruotsalaisen Epidemic Soundin katalogimusiikkia.[26][27] Vesa Mäkisen sävellysnauhoitukset kuuluivat vielä kerran yksittäisesti joulukuussa 2014 ja keväällä 2015. Tammikuun 2017 jaksoista lähtien musiikkia laajennettiin käyttämään myös Universal Publishing Production Musicilta. Samantyyppistä katalogimusiikkia käytetään myös muissa kotimaisten tv-kanavien ohjelmissa.
Sarjan tunnusmusiikkina on toiminut sen alusta alkaen Åsa Schmalenbachin säveltämä ja Jörgen Ringqvistin sanoittama ”Jag vill” -kappale, jonka Jiri Nikkinen suomensi Anna Hanskille hänen vuonna 1999 julkaistulle Minä tahdon sinut -albumille nimellä ”Tunteisiin”.[28][29]

Alkutunnus on ollut sarjan alusta täysin instrumentaali. Alkuperäinen tunnusmusiikki oli käytössä vuosina 1999-2001. Syksyllä 2001 tunnus vaihdettiin uuteen versioon. Syksyllä 2004 aiemmin kitaralla soitettu tunnus vaihdettiin elektroniseen versioon. Syksyllä 2007 tunnusmusiikkia uudistettiin jälleen hieman, vaikka se pysyikin pääosin samana. Sarjan 15-vuotisjuhlan kunniaksi keväällä 2014 sarjan alkuperäinen tunnusmusiikki palasi sarjan tunnuskappaleeksi ja korvasi jo lähes 10 vuotta tunnuksessa olleen musiikin.[30] Keväällä 2019 otettiin käyttöön täysin uusi versio tunnusmusiikista sarjan 20-vuotijuhlan kunniaksi.
Alkuperäinen, Anna Hanskin laulama tunnus oli käytössä vuosina 1999–2001. Musiikista käytettiin kahta eri versiota; toisessa versiossa loppumusiikki alkoi ensimmäisestä (Oon yksi muista...) ja toisessa versiossa toisesta (Mä seison sillalla...) säkeistöstä. Lopputunnuksen tausta oli ruskea ja ennen lopputekstejä jakso päättyi siniseen cliffhangeriin.[31] Syksystä 2001 vuoden 2004 kevääseen tunnuksen esitti Jore Marjaranta. Syksystä 2001 kevään 2003 loppuun lopputunnuksen tausta ja cliffhanger olivat molemmat keltaisia.[32] Syksyllä 2003 muutettiin sekä cliffhanger että tunnuksen taustaväri kummatkin sinisiksi. Syksyllä 2004 lopputunnus vaihdettiin alkutunnuksen tapaan elektronisen musiikin versioon.[33]
Syksyllä 2005 lopputunnusta lyhennettiin hieman, ja lopputekstien yhteydessä on siitä asti näytetty yksi tai useampi pätkä paljastuksena seuraavasta jaksosta. Lopputunnuksen grafiikat pysyivät lähes muuttumattomana syksystä 2003 tammikuuhun 2009, jolloin sarjassa näytettävän rappukäytävän seinä korvasi vanhan sinisen teeman ja kurkistus seuraavaan jaksoon ei enää ollut laatikossa, vaan avaimenperän sisäpuolella. Syksyllä 2009 musiikkia lyhennettiin vielä muutamalla sekunnilla.
Ensimmäisen kerran sitten syksyn 2004 lopputunnusmusiikkia uudistettiin keväällä 2011, kun edellisessä tunnuksessa olleet kuiskaten lauletut ”tunteisiin” sekä ”joo ja niin” korvattiin trumpetin äänellä. Silti lopputunnusmusiikki pysyi saman pituisena, kuin se oli aikaisemmin lyhennetty.
Sarjan 15-vuotisjuhlan kunniaksi tammikuussa 2014 lopputunnusta muutettiin alkutunnuksen tapaan. Lopputunnuksessa ovat uudet punaisen väriset grafiikat ja lopputunnusmusiikki on noin 17 sekunnin pituinen ote sarjan alkuperäisestä alkutunnusmusiikista. Pätkä seuraavasta jaksosta näytettiin tammikuusta toukokuuhun oikeaan yläkulmaan muodostuvassa nelikulmiossa. Toukokuussa 2014 lopputunnus muuttui siten, että lopputekstit ovat ruudun keskellä ja viiden sekunnin mittainen pätkä seuraavasta jaksosta näytetään lopputekstien jälkeen laatikossa, jonka alla lukee ”Seuraavassa jaksossa”. Huhtikuussa 2015 lopputekstien värisävyt muuttuivat hieman. Kaksi vuotta myöhemmin huhtikuussa 2017 musiikkia pidennettin, jossa lopputekstien jälkeen näkyy sarjan sosiaalisen median käyttäjätilit.
Seuraavan kerran vuoden 2011 jälkeen keväällä 2019 otettiin käyttöön täysin uusi versio lopputunnuksesta. Graafisena teemana uudessa lopputunnuksessa on porrastaulun tausta, jossa ovat valkoiset tekstit. Siirtymän jälkeen näytetään tuttuun tapaan pätkä seuraavasta jaksosta. Tällöin oikealle puolelle jää vinottain leikattu osa tätä porrastaulu-teemataustaa siinä lukien "Seuraavassa jaksossa...".
Kausien päätös- ja erikoisjaksot

Kausien päätösjaksoissa on tapahtunut aina jotain tavanomaista jaksoa jännittävämpää. Salattujen elämien omalle YouTube-kanavalle julkaistiin sarjan 18-vuotispäivänä lyhyt kooste kaikista julkaisupäivään asti nähdyistä päätösjaksoista.[34]
Salatuista elämistä on tehty myös erikoisjaksoja, joissa ollaan vierailtu kulissien takana, ollut oma (sarjan omasta juonesta irrallinen) tarinansa tai ollut johonkin tiettyyn hahmoon tai tapahtumaan keskittyvä jakso.
Myös satunnaisesti tavanomaisten jaksojen lopputunnuksessa on poikkeuksia; esimerkiksi pätkää seuraavasta jaksosta ei näytetä tai musiikki poikkeaa normaalista.
Esitysaika ja uusinnat
Salattuja elämiä on esitetty MTV3-kanavalla prime time -esitysajassa, eli kello 19.30–20.00 sen alusta saakka. Kauden 2001–2002 aloitusjakso Laura kohtaa uhkan äitiydelleen alkoi poikkeuksellisesti jo kello 19.15, ja oli kestoltaan tunnin mittainen.[35] Syksyllä 2003 esitettiin kauden 2003–2004 ensimmäinen ja toinen jakso eli Elina pelkää itseään ja Aleksi tekee miehen teon samana päivänä putkeen. Sarjaa esitetään maanantaista perjantaihin, tosin kevätkauden 2006 alusta kevätkauden 2007 loppuun jaksoja esitettiin vain neljänä päivänä viikossa maanantaista torstaihin. 29. huhtikuuta 2013 alkaen sarjaa esitettiin maanantaista torstaihin kauden loppuun saakka.[36] Myös keväällä 2014 jaksoja esitettiin 12. toukokuuta alkaen vain maanantaista torstaihin.
Jaksojen ensimmäinen uusinta tuli alun perin seuraavana arkipäivänä aamupäivisin. Myöhemmin uusinnat siirrettiin viikonloppuun siten, että viikolla esitetyt kolme ensimmäistä jaksoa esitettiin lauantaina ja kaksi seuraavaa sunnuntaina. Neljän jakson viikkotahdin aikana lauantaisin ja sunnuntaisin tuli kaksi jaksoa päivässä. Uusintoja esitettiin yhdessä vaiheessa myös perjantaisin. Syksystä 2014 alkaen kaikki viikon jaksot on uusittu lauantaiaamupäivisin. Keväästä 2015 alkaen lauantaisen uusinnan lisäksi edellisen illan jakso uusitaan arki-iltapäivisin.
Uusintoja on esitetty myös AVA-kanavalla, jossa sarjan edellisen päivän jakso esitettiin uusintana iltaseitsemältä, eli juuri ennen kuin uuden jakson esittäminen alkoi MTV3:lla.[37] Tammikuussa 2013 AVA:n uusintojen esitysaikaa aikaistettiin kello 17:ään.
Sarjan kesäuusinnat alkoivat 19. toukokuuta 2003, ja kesän 2003 aikana nähtiin jaksot 1–150.[38] Seuraavana kesänä uusittiin jaksot 151–300.[39] Kesällä 2005 esitettiin jaksot 301–450.[40] Kun aikaisempina kesinä oli uusinnat esitetty iltaisin, siirtyivät uusinnat kesällä 2006 arkiaamuihin, jolloin esitettiin kolme jaksoa päivässä. Kesän aikana esitettiin jaksot 451–600, jotka esitettiin ensimmäisen kerran 31. elokuuta 2001 – 15. huhtikuuta 2002.[41] Myös kesällä 2007 uusinnat esitettiin aamuisin.
Kesällä 2008 esitysaikaa muutettiin siten, että jaksoja esitettiin iltapäivisin kolme jaksoa päivässä sekä viimeisellä uusintaviikolla myös viikonloppuna. Kesällä 2008 esitetyt jaksot olivat tuotantokaudelta 2003–2004. Uusinnat päättyivät kyseisen kauden viimeiseen jaksoon Viesti menneisyydestä tyrmää Sepon. Uusintakierros jatkui 1. kesäkuuta 2009 ja se päättyi 21. elokuuta 2009. Esitysajankohta oli edellisen kesän tapaan iltapäivällä.[42] Kesän 2009 aikana esitettiin kokonaisuudessaan tuotantokausi 2004–2005 ja uusintakierros päättyi kauden 2005–2006 jaksoon 1097: Laura taistelee ollakseen tasa-arvoinen. Kesällä 2010 esitettiin loppuun kausi 2005–2006. Uusintakierros päättyi kauden 2006–2007 jaksoon 1259. Kesällä 2011 esitettiin uusintana alun perin kausilla 2006-2007 ja 2007-2008 esitetyt jaksot 1260–1423. Jaksoja esitettiin iltapäivisin 2–3 jaksoa joka arkipäivä. Lisäksi kesällä esitettiin uusintana erikoisjakso Seppo Goes Shakespeare.
Kesällä 2012 esitettiin uusintana jaksot 1424–1588, jotka esitettiin ensimmäisen kerran vuosina 2007–2008.[43] Kesällä 2013 esitettiin uusintana jaksot 1589–1753, jotka ovat alun perin vuosilta 2008–2009.[44] Jaksot olivat myös nähtävillä MTV3 Katsomossa.
Kesällä 2014 uusintoja esitettiin alkaen jaksosta 1766, jolloin jaksot 1754–1765 jätettiin televisiosta uusimatta. Uusintojen ensimmäisellä esitysviikolla jaksoja lähetettiin yksi jakso maanantaista perjantaihin. Toisesta viikosta alkaen uusintoja esitettiin kolme jaksoa arkisin ja kaksi jaksoa lauantaisin. Kesän viimeinen uusittava jakso oli järjestysnumeroltaan 1905. Kesällä 2015 uusintoina lähetettiin kolme jaksoa arkipäivisin sekä kaksi jaksoa lauantaisin. Ensimmäinen uusittava jakso oli järjestysnumeroltaan 1945, jolloin jaksot 1906–1944 jätettiin uusimatta televisiossa, mutta ennen kesäuusintojen alkua kyseiset jaksot olivat katsottavissa MTV Katsomossa.[45] Kesän 2015 viimeinen uusittava jakso oli järjestysnumeroltaan 2131, joka esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran syksyllä 2011.
Kesällä 2016 esitettiin uusintana jaksot 2132–2313, jotka esitettiin ensimmäisen kerran vuosina 2011–2012. Uusintoja esitettiin arkipäivisin kolme jaksoa ja viikonloppuisin kaksi jaksoa. Kesällä 2017 ensimmäinen uusittava jakso oli järjestysnumeroltaan 2314. Uusintoja esitettiin maanantaista lauantaihin kolme jaksoa päivässä. Kesän uusintojen ensiesitykset nähtiin televisiossa vuosina 2012–2013.
Helmikuusta 2018 elokuuhun 2018 esitettiin uusintana jaksot 2472–2804, jotka esitettiin ensimmäisen kerran vuosina 2013–2015. Keväällä jaksoja näytettiin arkisin aamupäivällä. Kesällä jaksoja näytettiin arkisin iltapäivällä, mutta myös viikonloppuisin aamupäivällä.
Vastaanotto
Sarjan katsojaluvut
2000-luvun alku
2000-luvun alussa Salatut elämät oli todella suuressa suosiossa. Sarja nousi heti alkuaikoina katsotuimpien ohjelmien joukkoon. Sarjan kaikkien aikojen katsotuin jakso (osa 390) Kalle tekee päätöksen armeijan suhteen esitettiin 26. helmikuuta 2001, jolloin sarjalla oli 1360000katsojaa.[46]
Vuonna 2002 Salatut elämät ylsi vuoden katsotuimpien ohjelmien TOP10-listan sijalle 9. Kyseisenä vuonna sarjan katsotuin jakso keräsi 1308000 katsojaa.[47]
Digiaikaan siirtyminen
Digiaikaan siirryttäessä Salattujen elämien katsojaluvut laskivat hieman, sillä kanavien määrä lisääntyi ja samalla ohjelmatarjonta suureni. Sarja teki digikauden katsojaennätyksensä 18. helmikuuta 2008, jolloin sarjalla oli 1027001 katsojaa.[48] Helmikuussa 2008 esitetty jakso (osa 1501) Eeron piinaaja saa kasvot oli koko vuoden kymmenenneksi katsotuin ohjelma.[49] Yli kymmenen vuoden esittämisen jälkeenkin Salatut elämät on yksi Suomen suosituimmista televisiosarjoista ja usein viikon katsotuimmalla jaksollaan katsojatilastojen ykkönen.
Nykytilanne
Tuotantokaudella 2008–2009 Salattujen elämien katsojaluvut olivat korkeimmillaan 1043000 katsojaa[50] ja matalimmillaan 484000 katsojaa[51]. Syksyllä 2008 sarjalla oli keskimäärin 793200 katsojaa ja koko kaudella 2008–2009 keskimäärin 820000 katsojaa. Elokuussa 2009 sarja teki jälleen uuden digikauden katsojaennätyksensä[52], kun 24. elokuuta 2009 esitetty syyskauden avausjakso Kaikkien elämä ei jatku keräsi keskimäärin 1063000 katsojaa.[53] Vastaavasti syksyllä 2009 katsojia on ollut matalimmillaan 647000. Syyskaudella 2009 sarjalla oli keskimäärin hieman yli 870000 katsojaa jaksoa kohden. Kevätkaudella sarjan katsojaluvut olivat 900000 katsojan molemmin puolin. Luvut olivat korkeimmillaan tammikuussa 2010, jolloin ylitettiin miljoonan katsojan luvut.[54] Luvut kuitenkin vähenivät kauden loppua kohden, sillä kevään päätösjaksoa seurasi enää 681000 katsojaa.[55] Kauden 2010–2011 avausjakso keräsi keskimäärin 819000 katsojaa[56] eli huomattavasti vähemmän kuin edellisen kauden avausjakso.
Esityskaudella 2014–2015 Salatut elämät -sarjan jaksojen keskikatsojamäärä oli 840 000 (180 jaksoa, sis. ensiesitys, uusinnat, 7 vrk tallennekatselu ja MTV Katsomo). Sarjaa seurasi MTV3-kanavalta vuoden 2015 aikana kaikkiaan yli 4,2 miljoonaa suomalaista (81 %).[25] Jaksojen yhteenlasketut katsojaluvut (ensiesitys, ajassa siirretty katselu, uusinnat, MTV Katsomo) saavuttavat kuitenkin edelleen yli 1 000000 katsojaa yhtä jaksoa kohden.[57]
Katsotuimmat jaksot kausittain

Palkinnot ja ehdokkuudet
Voitetut palkinnot
Telvis – Erikoiskunniakirja, 1999[74]
Venla – Yleisövenla, 2001[75]
Kehitysvammaisten Tukiliitto – Vuoden tulppaani -tunnustus, 2003[76]
Ehdokkuudet
Kultainen TV – Paras TV-ohjelma, 2008
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2010
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2011 [77]
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2012
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2013
Kultainen Venla – Draamaohjelma, 2013[78]
Kultainen Venla – Vuoden käsikirjoittaja, 2013[78] (Sarjan käsikirjoitustiimi)
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2017[79]
Kohu sarjan ympärillä
Salattujen elämien tuottajan Marko Äijön mukaan sarjan kaikkien aikojen suurinta kohua herättänyt jakso nähtiin 2000-luvun alkupuolella, kun Pete Latun esittämä Kalle Laitela suuteli toista miestä. Äijön mukaan jaksosta faksattiin palautetta yli 40 metriä.[80]
Erityisen suuren kohun aiheutti myös 1. kesäkuuta 2009 esitetty kauden päätösjakso, jossa nähtiin Paulan elävältä hautaaminen sekä Kentaurin räjähdys. Kanavalle tuli jaksosta yli sata palautetta ja keskustelupalstoilla käytiin kiivasta keskustelua.[81] Iltapäivälehdissä oli jakson esittämisen jälkeisinä päivinä paljon juttuja päätösjakson tapahtumista ja lisäksi kuvitteellisen Kentauri-ravintolan edustalle Helsingin Pietarinkadulle kerrottiin ilmestyneen hautakynttilöitä.[82] Lisäksi esimerkiksi silloinen viestintäministeri Suvi Lindén kertoi olevansa järkyttynyt jakson sisällöstä, vaikkei jaksoa ollut nähnytkään.[83] Mediassa kritisoitiin erityisesti sitä, oliko jakso sopiva lasten katsottavaksi. Sarjan esityskanavasta vastattiin kohuun sanomalla lasten tv:n katselun olevan vanhempien vastuulla.[84] Viestintävirasto lähetti heinäkuussa 2009 tiedotteen, jossa mainittiin, että jakson esitysajassa ei ole rikottu lasten kehitykselle haitallisten ohjelmien lähettämistä koskevia säännöksiä.[85]
Mediassa herätti keskustelua myös 29. elokuuta 2011 esitetty syyskauden avausjakso Pihlajakadun haikaralla on pahat mielessä, jossa mystinen henkilö vaihtoi Isabella Holmin ja Cindy Rintalan vastasyntyneet vauvat keskenään. Mediassa jaksoa kuvailtiin ”todelliseksi sokkijaksoksi”[86] ja ”ennennäkemättömän rajuksi”.[87]
Syksyllä 2011 otsikoihin nousi jälleen kohu, kun nettiin vuoti ennakkoon kahden viikon jaksot. Ulkomaalaisiin tiedostojenjakopalveluihin ladatut jaksot poistettiin pian tapahtuneen jälkeen, ja MTV3 ilmoitti ryhtyvänsä raskaisiin toimenpiteisiin saadakseen krakkerit vastuuseen teoistaan.[88] MTV3 harkitsi tekevänsä asiasta rikosilmoituksen, mutta myöhemmin selvisi, että jaksot pääsivät vuotamaan kanavan itse tekemän virheen vuoksi.[89][90]
28. helmikuuta 2012 Iltalehti uutisoi verkkosivuillaan samana päivänä esitetyn jakson järkyttäneen katsojia, sillä jakson lopussa Isabella joutui raiskausyrityksen kohteeksi.[91] Myöhemmin myös Ilta-Sanomat uutisoi samasta aiheesta sivuillaan.[92]
Ilta-Sanomat uutisoi 29. toukokuuta 2012 14-vuotiaan pojan löytäneen Salattujen elämien viiden tulevan jakson käsikirjoitukset helsinkiläisestä puistosta.[93] 250-sivuinen noin sadan kohtauksen käsikirjoitus paljasti löytäjälleen muun muassa erään vanhan, jo sarjasta poistuneen, näyttelijän palaavan sarjaan.[94][93][95]
Iltalehti uutisoi verkkosivuillaan 23. marraskuuta 2012 esitetyn jakson Kallen rakkauden meri värjäytyy mustaksi jälkeen, kuinka jakson päätteeksi Valtterin raiskaamaksi joutuneen Kallen kohtalo järkytti sarjan katsojia.[96] Sarjan tuottaja Marko Äijön mukaan aihe oli tärkeä, sillä usein miehiin kohdistuvasta väkivallasta vaietaan.[97]
24. helmikuuta 2016 nousi kohu, kun sarjassa kuolleen Miia Laitelaa näytelleen Venla Saartamon uutisoitiin palaavan sarjaan. Tapausta pidettiin mauttomana, kunnes selvisi, että kyseessä olikin Miian näköinen henkilö. Asia keräsi huomattavasti kommentointia, esimerkiksi Ilta-Sanomien sivuilla.[98]
27. maaliskuuta 2017 sarjassa nähtiin kohtaus, joka herätti kohun katsojien keskuudessa. Kohtauksessa mielenterveysongelmista kärsinyt Marianna Kurki (Oona Kare) ja hänen äitinsä Raakel Kurki (Miia Räikkönen) ajoivat yhdessä merenrantaan ja tekivät toisiaan kädestä pidellen kaksoisitsemurhan.[99][100]
Marraskuussa 2018 Ilta-Sanomat uutisoi katsojien ottaneen toimitukseen yhteyttä jaksosta, jossa Monica Mustavaara (Irina Vartia) harrastaa seksiä alaikäisen Severi Sievisen (Roope Puhakka) kanssa. Mustavaara oli naimisissa Severin serkun Jiri Viitamäen (Mikko Parikka) kanssa.[101]
Oheismateriaalit & spin-offit

Salatuista elämistä on julkaistu monia erilaisia oheismateriaaleja. Niistä kertovassa pääartikkelissa lueteltujen tuotteiden ja spin-off-sarjojen sekä elokuvien lisäksi sarjasta on julkaistu muun muassa vuosikalenteri, koru, sormus, magneettisetti, kangaskassi sekä erilaisia tekstiilinäköistuotteita.[102][103]
Lähteet

Aiheesta muualla
 on Instagram

Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.

 on Twitter
 on Facebook
 YouTubessa

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Missä televisiosarjassa Salatut elämät tapahtuu?


Johann Sebastian Bach (31. maaliskuuta (J: 21. maaliskuuta) 1685 Eisenach – 28. heinäkuuta 1750 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari ja urkuri. Hän oli barokin ja samalla koko taidemusiikin historian merkittävimpiä säveltäjiä. Bach sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä oopperaa lukuun ottamatta.
Elämä
Nuoruus
Johann Sebastian Bach syntyi Eisenachissa itäisessä Saksassa musikaaliseen perheeseen. Hänen vanhempansa kuolivat, kun hän oli yhdeksänvuotias, ja hän muutti asumaan veljensä Johann Christophin luokse Ohrdrufiin. Viiden lyseovuoden jälkeen Bach lähetettiin 15-vuotiaana Lüneburgiin, jossa hän lauloi poikakuorossa äänenmurrokseen asti.
Ei tiedetä tarkasti, kuinka nuorena Bach hankki urkujensoittotaitonsa, mutta on syytä olettaa, että osuutta asiaan on veli Johann Christophilla. Lüneburgissa taas vaikuttajana on saattanut olla Johanniskirchen urkuri Georg Böhm. Jo 17-vuotiaana Bach sai urkurin paikan Sängerhausenista, mutta herttua kumosi päätöksen ja palkkasi vanhemman ehdokkaan.
Vieraillessaan muutamia kuukausia myöhemmin Arnstadtissa, lähellä syntymäkaupunkiaan tarkastaakseen uudet urut, Bach teki niin suuren vaikutuksen valtaapitäviin, että sai jo toiselle luvatun urkurin paikan. On arvoituksellista, kuinka Bach on jo näin nuorena saattanut olla niin arvostettu urkujenrakennuksen tuntija, että urkujentarkastusvastuu uskottiin hänelle.
Arnstadtissa Bachia pidettiin liian nuorena opettamaan kuorolaisia, mikä synnytti riitoja Bachin ja auktoriteettien välille. Esimerkiksi Geyersbach-nimisen fagotistin kanssa Bach joutui tappeluun, jossa ehti käyttää miekkaansakin kiistakumppanin vaatteiden silpomiseen. Tilannetta ei parantanut myöskään se, että Bach otti pitkän vapaan kävelläkseen Lyypekkiin kuuntelemaan Dietrich Buxtehuden urkujensoittoa. Koska Bach oli kaiken lisäksi taitava viulisti, on syytä olettaa, että hän Lyypekissä ollessaan soitti Buxtehuden järjestämässä Abendmusik-konsertissa viulua.
Vuonna 1707 Bach erosi Arnstadtin virastaan ja otti tilalle paikan Mühlhausenissa. Samana vuonna hän meni naimisiin serkkunsa Maria Barbara Bachin kanssa, jonka kanssa hän sai seitsemän lasta. Vuotta myöhemmin hän soitti urkuja Weimarin herttualle, joka lupasi Bachille parempaa paikkaa urkurina, kamarimuusikkona ja myöhemmin konserttimestarina. Weimarissa hän kehitti säveltämistään, ja sovitti muun muassa Antonio Vivaldin konserttoja uruille ja cembalolle. Vivaldin tuotanto vaikutti sitä kautta hänen myöhempiin viulukonserttoihinsa. Valtaosan Bachin urkumusiikista uskotaan olevan peräisin Weimarin-ajalta.
Vuonna 1716 Bach kuuli, että herttua oli suunnittelemassa Bachille luvattua kapellimestarin paikkaa Georg Philipp Telemannille, mihin hän vastasi hankkimalla itselleen vastaavan paikan Köthenistä (vanh. Cöthen). Bachin suunnitelmien estämiseksi herttua vangitutti tämän marraskuussa 1717. Kuukautta myöhemmin Bach vapautettiin, ja hän siirtyi suunnitelmiensa mukaisesti prinssi Leopoldin palvelukseen Kötheniin. Siellä Bach sävelsi kuuluisat Brandenburgilaiset konserttonsa, joissa erilaiset soolosoitinten ryhmät soittavat muun orkesterin säestäessä. Osa yhdistelmistä oli poikkeuksellisia: viidennessä konsertossa soolosoittimina ovat viulu, huilu ja cembalo. Näitä nykyään suunnattoman arvostettuja konserttoja ei kuitenkaan ilmeisesti Bachin aikana esitetty niiden vaativuuden vuoksi. Muita tämän kauden teoksia olivat Italialainen konsertto ja ensimmäinen osa teoksesta Das wohltemperierte Klavier, jossa jokaiseen sävellajiin on sävelletty preludi ja fuuga.
Thomasschule

Vuonna 1720 Bachin ollessa 36-vuotias hänen vaimonsa kuoli, ja vuotta myöhemmin hän otti uudeksi vaimokseen Anna Magdalena Wilcken, jonka kanssa hän sai yhteensä 13 lasta. Wilcke oli itsekin musikaalinen, ja hän tuki Bachin säveltämistä samoin kuin Bach tämän laulu-uraa. Myös prinssi Leopold meni naimisiin samoihin aikoihin, ja koska tämän vaimo ei pitänyt musiikista, alkoi Bachin ura Köthenissä kohdata vastatuulta. Hänen onnekseen vuonna 1722 avautui Tuomaskirkon vieressä sijainneessa Tuomaskoulussa () Leipzigissa kanttorin virka, jota siihen saakka oli hoitanut Johann Kuhnau.[1] Virkaa tarjottiin ensin Telemannille ja sitten Johann Graupnerille, mutta nämä eivät voineet lähteä työnantajiensa palveluksesta. Bach otti paikan vastaan, muutti Leipzigiin vuonna 1723 ja vietti kaupungissa koko loppuelämänsä.
Bachin tehtäviin kuului opettamisen lisäksi kantaattien tekeminen sunnuntain jumalanpalveluksiin ja kirkollisia juhlapäiviä varten. Koulun laulajien ja soittajien suuren määrän ansiosta hän pystyi säveltämään myös suurimittaisia teoksia, kuten Johannes-passion ja Matteus-passion, joka sai ensiesityksensä Tuomaskirkossa vuonna 1727 tai 1729. Huolimatta tuotteliaasta innokkuudestaan työssään Bach ilmaisi tyytymättömyytensä paikkaansa kirjeessään eräälle diplomaatille vuonna 1730; myöhemmin hän koetti tuloksettomasti hakea paikkaa Dresdenistä. Hänen työmääränsä kasvoi entisestään, ja lopulta hän joutui olemaan poissa eräistä kirkollisista tehtävistä joko opettamisen tai sävellystyön takia.
Myöhäinen elämä

Bach ei elinaikanaan käynyt kertaakaan saksankielisen alueen ulkopuolella. Pohjoisimmillaan hän kävi Lyypekissä, etelässä Karlsbadissa, lännessä Kasselissa ja idässä Dresdenissä. Elämänsä viimeisenä vuosikymmenenä Bach sävelsi monia fuugia sekä vuonna 1741 Goldberg-muunnelmat, joiden kerrotaan olleen tarkoitettu hänen oppilaansa, Johann Gottlieb Goldbergin, soitettaviksi.
Viimeisinä aikoina syntyivät myös Bachin pääteoksiin kuuluva h-molli-messu sekä kesken jäänyt Die Kunst der Fuge.
Bachilla oli ongelmia näön kanssa. Maaliskuun lopulla vuonna 1750 hän pyysi apua Leipzigiin tulleelta englantilaiselta silmälääkäriltä John Taylorilta. Taylor leikkasi Bachin silmät. Tämän jälkeen hän sokeutui täysin ja kuoli neljä kuukautta myöhemmin.[2]
Kuoleman jälkeen

Bachin perintö jäi elämään hänen lukuisissa musikaalisesti lahjakkaissa lapsissaan, joista Wilhelm Friedemann Bach, Johann Gottfried Bernhard Bach, Johann Christoph Friedrich Bach, Johann Christian Bach ja ehkä merkittävimpänä Carl Philipp Emanuel Bach, loivat itselleen ammattimuusikon uran. Myös Bachin tyttäret mitä todennäköisimmin lauloivat ja soittivat hänen esityksissään.
Bachin maine hänen elinaikanaan perustui sävellystaidon lisäksi hänen mestarilliseen soittotekniikkaansa uruilla. Osa hänen valtavasta tuotannostaan ei ole säilynyt meidän päiviimme asti, sillä jopa Bach itse suhtautui moniin sävellyksiinsä kertakäyttömateriaalina. Lisäksi monet Bachin teokset olivat aikansa soitin- ja soittotekniikan huomioon ottaen hyvin vaikeita ja niitä esitettiin sen vuoksi vähän.
Bachin kuoleman jälkeen hänen nuottikäsikirjoituksensa jaettiin hänen kahden poikansa Carl Philipp Emanuelin ja Wilhelm Friedemannin kesken. Wilhelm Friedemann oli jo isänsä elinaikana joutunut usein taloudellisiin vaikeuksiin, ja tämän kuoleman jälkeen hänen täytyi rahapulassa myydä monia isänsä käsikirjoituksia, joista osa katosikin näin jäljettömiin. Carl Philipp Emanuelin huostaan jääneet käsikirjoitukset puolestaan säilyivät suurimmalta osaltaan. 1800-luvulla Felix Mendelssohn nosti esiin muun muassa Matteus-passion, joka esitettiin nyt ensimmäistä kertaa mestarisäveltäjän kuoleman jälkeen ja joka sai valtavan menestyksen. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa monet Bachin sävellyksistä löytyivät uudestaan, ja Bachin musiikkia esitetään nykyisin enemmän kuin koskaan aikaisemmin. 1900-luvun jälkipuoliskolla heräsi kiinnostus myös Bachin musiikin esittämiseen autenttisin soittimin ja kokoonpanoin, ja lisäksi on yritetty rekonstruoida alkuperäistä barokki-ihanteiden mukaista esitystyyliä.
Musiikki
Yleistä
Yleisesti katsotaan, että barokkiajan musiikki huipentui häneen, ja sen voidaan myös katsoa päättyneen hänen kuoltuaan. Bach joutui elinaikanaan mm. Johann Adolph Scheiben arvostelemaksi musiikillisesta vanhakantaisuudestaan, koska ei seurannut orastavaa galanttia tyyliä. Hän oli Vivaldin ja Telemannin ohella yksi musiikkihistorian tuotteliaimmista säveltäjistä: yli 1000 teoksen tiedetään syntyneen Bachin kynästä. Hän sävelsi valtavasti kirkollista musiikkia, kuten messuja, oratorioita, passioita ja ainakin 215 kantaattia; konserttoja eri soittimille kuten klaveerille, cembalolle ja viululle; teoksia yksittäisille soittimille kuten klaveerille, luutulle, viululle ja sellolle; urkumusiikkia kuten fuugia ja preludeja; sekä runsaasti kamarimusiikkia. Fuugan hän kehitti täydellisyyteen: hän loi hyvin monimutkaisia, mutta silti kauniita melodioita, jotka kehittyivät kappaleissa samanaikaisesti useamman melodian ryhmissä, kontrapunktisesti.
Kari Rydman on verrannut Bachia musiikin historiassa kahtaalle heijastavaan peiliin. Toisaalta Bach kokosi yhteen kaiken sen, mitä ennen häntä oli saatu aikaan, ja kohotti edeltäjiensä kehittämät muodot taiteellisesti ja teknisesti huippuunsa, jopa niin, että monessa tapauksessa ei enää ollut pääsyä eteenpäin. Toisaalta hän viitoitti musiikin tulevan kehityksen noin vuosisadan ajaksi ennakoiden ne tunnukset ja menetelmät, joiden mukaan Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven ja muut myöhemmät säveltäjämestarit avasivat uusia näkymiä.[3]
Kaudet
Musiikkitieteilijät ovat löytäneet Bachin tuotannosta karkeasti kolme tyylikautta.
Ensimmäisen kauden loppuna voidaan pitää vuotta 1713. Tälle ajalle sijoittuvissa teoksissa (jotka ovat lähinnä urku- ja klaveeriteoksia) kuuluu voimakkaana saksalaisen 1600-luvun loppupuolen sävellysperinteen vaikutus. Bachin esikuvana toimineet saksalaiset säveltäjät olivat saaneet vaikutteita Ranskasta ja Italiasta, mutta eivät olleet omaksuneet Napolin ja Venetsian uusia oopperatyylejä. Yhtään oopperaa Bach ei uransa luonteen vuoksi koskaan säveltänyt, joskin passiot ja jotkin maalliset kantaatit muistuttavat kuunneltuina pitkälti oopperoita resitatiivien viedessä juonta eteenpäin.
Vuodesta 1713 vuoteen 1739 ulottuvalla mestaruuden jaksolla Bach sai vaikutteita aikansa uusista italialaisista musiikkityyleistä, erityisesti italialaisesta konserttomuodosta. Tämän kauden tuotannossa italialaisen tyylin melodinen selkeys ja kadenssien määrittelemät rakenteet kohtaavat luterilaisten koraalien vakavuuden ja saksalaisen kontrapunktiperinteen.
Bachin viimeisen luomiskauden aloittaa Clavier-Übung III. Myöhäisen luomiskauden sävellyksissään Bach tuotti Ludwig van Beethovenin lailla enimmäkseen soitinmusiikkia (lukuun ottamatta h-molli-messua). Loppukauden sävellyksille oli ominaista, ettei niitä useinkaan sävelletty mitään tiettyä esitystä varten, vaan paremminkin ehkä eräänlaiseksi säveltäjämestarin musiikilliseksi testamentiksi.
Wolfgang Schmieder luetteloi Bachin tuotannon vuonna 1950, ja tämän luettelon pohjalta kaikille sävellyksille on olemassa BWV-luettelonumero (Bach-Werke-Verzeichnis).
Sävellyksiä
Orkesteriteoksia
Brandenburgilaiset konsertot nrot 1–6, BWV 1046–51
Sarja nro 1, C-duuri, BWV 1066
Sarja nro 2, h-molli, BWV 1067
Sarja nro 3, D-duuri, BWV 1068
Sarja nro 4, D-duuri, BWV 1069
Kuoroteoksia
Messu, h-molli, BWV 232
Matteus-passio, BWV 244
Johannes-passio, BWV 245
Jouluoratorio, BWV 248
6 Motettia, BWV 225-230
Magnificat, BWV 243
n.350 kantaattia joista n.209 on säilynyt. Kantaateista tunnetuimpia ovat:
BWV 4, Christ lag in Todesbanden
BWV 78, Jesu, der du meine Seele
BWV 80, Eine feste Burg ist unser Gott
BWV 82, Ich habe genug
BWV 140, Wachet Auf
BWV 147, Herz und Mund
BWV 202, Weichet nur, Betruebte Scatten
BWV 208, Was mir behagt
Teoksia kosketinsoittimille
Das Wohltemperierte Klavier I–II (48 preludia ja fuugaa), BWV 846–93
Goldberg-muunnelmat, BWV 988
Clavier-Übung
15 kaksiäänistä inventiota ja 15 kolmiäänistä sinfoniaa, BWV 772-801
Fantasia ja fuuga a-molli, BWV 904
Italialainen konsertto, BWV 971
Urkuteoksia

Fantasia ja fuuga c-molli, BWV 537
Preludi ja fuuga a-molli, BWV 543
Toccata ja fuuga d-molli, BWV 565
Toccata ja fuuga E-duuri, BWV 566
Orgelbüchlein, BWV 599–644,
Kamarimusiikkia
6 sonaattia viululle, huilulle ja pianolle, BWV 1020–1025
Die Kunst der Fuge, BWV 1080
Musikalisches Opfer, BWV 1079
Kuoroteosten preludit

Ääninäytteet

Lähteet

Citation error, replace with{{cite book| author = John Stanley| title = Classical Music – The Great Composers and their Masterworks| publisher = Mitchell Beazley| year = 1994| id = ISBN 1-85732-343-2}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Boyd, Malcolm| title = Bach| location = Helsingissä| publisher = Otava| year = 1991 (2. painos 2002)| version = (Bach, 1983.) Suomentanut Kati Hämäläinen| id = ISBN 951-1-09991-4}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Gardiner, John Eliot| title = Musiikkia taivaan holveissa: Johann Sebastian Bach – muotokuva| location = Helsinki| publisher = Fuga| year = 2015| version = (Music in the Castle of Heaven: A Portrait of Johann Sebastian Bach, 2013.) Suomentanut Sampsa Laurinen| isbn = 978-952-93-5106-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Rabe, Julius| title = Bach| location = Helsinki| publisher = Fazerin musiikkikauppa| year = 1958| version = (Bach, 1948.) Suomentaneet Anna Kerttu Wiik, Paavo Soinne}}
Aiheesta muualla

 Mutopia Project
Free scores by Johann Sebastian Bach at the International Music Score Library Project (IMSLP) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Saksalaiset säveltäjät
Luokka:Barokkisäveltäjät
Luokka:Vuonna 1685 syntyneet
Luokka:Vuonna 1750 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Super Stardust on suomalaisen Bloodhousen kehittämä shoot ’em up -videopeli,[1] jonka Team 17 julkaisi Amigalle vuonna 1994[2][3]. Amiga Power -lehti arvioi sen kaikkien aikojen 26. parhaaksi Amiga-peliksi.[4]
Ensimmäiset suomalaiset videopeliyritykset, Terramarque ja Bloodhouse, perustettiin vuonna 1993. Bloodhouse julkaisi heti perustamisvuotenaan arvostelumenestykseksi nousseen Stardust-pelin Amiga 500:lle. Vuonna 1995 yritykset fuusioituivat muodostaen Housemarquen, jonka toimisto perustettiin Punavuoreen Helsinkiin. Yritys sai heti julkaisusopimukset Muukalaisten yöhön ja Super Stardustiin. Team 17 julkaisi Super Stardustin Amiga 1200:lle, ja peli käännettiin myös Amigan CD32-konsolille – näin siitä tuli samalla ensimmäinen suomalainen konsolipeli.[3]
Vastaanotto
Pelin PC-version nopeasti päivittyvä grafiikka sai kiitosta Pelit-lehden ennakossa 1996.[5] Varsinaisessa arvostelussa kehuttiin pelin räjähtäviä toimintakohtauksia ja koukuttavuutta. 3D-kohtauksia kutsuttiin pelillisesti tylsiksi, vaikkakin näyttäviksi.[6]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Kuorikoski, Juho| title = Sinivalkoinen pelikirja – Suomen pelialan kronikka 1984–2014| location = Saarijärvi| publisher = Fobos Kustannus| year = 2014| id = ISBN 978-952-67937-1-9}}
Viitteet

Aiheesta muualla
 at MobyGames
Luokka:Shoot 'em up -pelit
Luokka:Suomessa kehitetyt videopelit
Luokka:Amiga-pelit
Luokka:Amiga CD32 -pelit
Luokka:DOS-pelit
Luokka:Vuoden 1994 videopelit
Luokka:Housemarque


Luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan


Kaavain (eli malline, kaavalevy, luotta, sabloni tai sapluuna) on mallilevy, jonka ääriviivojen tai reikien mukaan kappale tai kuvio voidaan tehdä.[1]
Tavallinen kaavaimen käyttötarkoitus on piirtäminen. Nykyisin kaavain on tehty useimmiten muovista; siinä on piirrettävän aiheen (esimerkiksi ruusun) ääriviivat. Asettamalla kaavain paperin päälle sen avulla voidaan piirtää aiheen ääriviivat. Piirtämisen aikana kaavain on pidettävä paikallaan. Jos se lipsuu, piirtovaihe ”menettää tasapainonsa”. Kaavaimella piirto on useimmiten helpompaa kuin piirtäminen mallista.
Silkkipainossa eli serigrafiassa käytetään myös sapluunaa, joka on kiinnitetty seulakankaalle. Sapluuna voidaan valmistaa  leikkaamalla tai valottamalla suoraan seulakankaalle siveltyyn emulsioon. Painettaessa painoväri pääsee seulakankaan läpi painopinnalle vain niistä kohdista, joissa sapluunassa on aukko.
Teknisen piirustuksen kaavaimet

Teknisessä piirtämisessä käytettävät kaavaimet sisältävät valmiiksi oikeaan mittakaavaan mitoitettuja reikiä, joiden avulla aikaansaadaan haluttu symboli tai merkki.
Lähteet

Luokka:Tekninen piirtäminen
Luokka:Maalausvälineet


Ateena oli antiikin aikana merkittävä kaupunkivaltio (polis) Attikan maakunnassa Kreikassa.[1] Ateenan demokratian perusti Kleisthenes vuonna 510 eaa. Peisistratoksen suvun tyrannian kukistumisen jälkeen. Ateenan kukoistuskausi oli Perikleen aikana 440-luvulta 430-luvulle eaa. Ateena johti Deloksen meriliittoa Peloponnesolaissodassa Spartaa vastaan. Demokratia säilyi lyhyin keskeytyksin suhteellisen vakaana noin 170 vuotta, kunnes Aleksanteri Suuri valloitti Ateenan vuonna 338 eaa.
Ateena oli taiteiden, oppineisuuden ja filosofian keskus. Kaupunki oli Sokrateen, Sofokleen ja monien muiden merkittävien henkilöiden syntymäpaikka. Siellä sijaitsivat muun muassa Platonin Akatemia ja Aristoteleen Lykeion. Sitä on pidetty länsimaisen kulttuurin kehtona ja demokratian syntymäpaikkana, suurelta osin siksi, että sen 500- ja 400-lukujen eaa. saavutuksilla kulttuurin ja politiikan alalla on ollut niin suuri vaikutus koko myöhempään Eurooppaan.
Historia
Arkaainen aika
Ateenan kaupunki (katso: Mykeneläinen Ateena) oli olemassa jo mykeneläisellä pronssikaudella 1000-luvulla eaa., jolloin Akropoliilla jo oli kuninkaan palatsi.[2] Perimätiedon mukaan Ateena oli varhaisimpina aikoina kuningaskunta, jonka monista, enimmäkseen kuitenkin tarunomaisista kuninkaista kuuluisin oli Theseus. Perinnöllinen kuninkuus kuitenkin lakkautettiin Ateenassa vuonna 683 eaa., minkä jälkeen valtiota johtivat arkontit.[3]
Toisin kuin laajalti muualla Kreikassa, Ateenassa ei ollut maaorjuutta, mutta erot eri yhteiskuntaryhmien välillä kasvoivat pian suuriksi. Kun rahatalous alkoi kehittyä, talonpojat velkaantuivat suuresti rahanlainaajille, ja jos he eivät kyenneet maksamaan velkojaan, heidät saatettiin myydä orjiksi. Kun Ateenassa useita kertoja puhkesi sisäisiä taisteluja, noin vuonna 620 eaa. Drakon sai tehtäväkseen laatia uudet lait. Nämä ankarat lait, joiden mukaan vähäisistäkin rikoksista saattoi tulla kuolemanrangaistus, eivät kuitenkaan kyenneet tuomaan rauhaa, eikä niistä tullutkaan kovin pitkäaikaisia.[4]
Vuonna 594 eaa. arkontiksi valittu Solon saikin tehtäväkseen laatia Ateenalle uudet lait.[3] Tällöin velkojen vuoksi orjuuteen joutuneet vapautettiin. Entiset sukujen erioikeudet lakkautettiin ja kansalaiset jaettiin sen sijaan maaomaisuuden tuoton perusteella neljään luokkaan, joiden oikeudet ja velvollisuudet jonkin verran poikkesivat toisistaan muun muassa sotapalveluksen osalta. Kaikki 20 vuotta täyttäneet miespuoliset kansalaiset saivat osallistua kansankokouksiin, joissa muun muassa virkamiehet ja myös arkontit valittiin. Valtion virkoihin voitiin kuitenkin valita vain kolmen ylimmän luokan jäseniä.[5] Vaikka varsinainen demokratia ei vielä toteutunutkaan, Solonia kunnioitettiin myöhemmin Ateenan demokratian isänä.[3]
Vuonna 546 eaa. Peisistratos kaappasi vallan ja tuli Ateenan tyranniksi.[3] Hänen valtakautenaan Ateena kehittyi Kreikan johtavaksi talousmahdiksi. Peisistratoksen kuoltua Ateenaa hallitsivat hänen poikansa Hippias ja Hipparkhos.[3]
Ateenan valtio laajeni jo varhain käsittämään koko Attikan niemimaan.[3]
Nousu johtoasemaan (510–448 eaa.)

Hippias tuli Ateenan diktaattoriksi vuonna 514 eaa. Diktatuuri oli epäsuosittu, ja hänet syrjäytettiin vallasta Spartan armeijan avulla vuonna 510 eaa. Tällöin valtaan nousi Kleisthenes, joka perusti Ateenan demokratian. Kleistheneen uudistukset korvasivat vanhat neljä ”heimoa” (fyle) kymmenellä uudella. Ne oli nimetty tarunomaisten sankarien mukaan, eikä niillä ollut luokkaperustaa: ne olivat käytännössä valitsijakuntia. Kukin heimo oli edelleen jaettu kolmeen trittykseen, ja jokaiseen trittykseen kuului yksi tai useampia demoksia, riippuen demoksen koosta. Koko Ateenassa oli 139 demosta, ja niistä tuli paikallishallinnon perusta.

Kukin heimo valitsi arvalla viisikymmentä jäsentä Buleen, Ateenaa jokapäiväisissä asioissa hallinneeseen neuvostoon. Äänestäjien mielipiteisiin pyrittiin vaikuttamaan julkisilla puheilla, mutta yhtä lailla niihin vaikuttivat myös muun muassa komediarunoilijoiden kirjoittamat poliittiset satiirit.[6] Neuvosto oli avoin kaikille kansalaisille, ja se oli sekä lakeja säätävä elin että oikeusistuin, lukuun ottamatta murhaoikeudenkäyntejä ja uskonnollisia asioita, jotka kuuluivat Areiopagille. Suurin osa viroista täytettiin arvalla, mutta kymmenen strategosta (kenraalia) valittiin äänestämällä.
Ennen Ateenan nousua Spartan kaupunkivaltio katsoi olevansa kreikkalaisten johtaja. Sparta oli sotilasvaltio. Vuonna 499 eaa. Ateena lähetti joukkoja auttamaan Vähä-Aasian joonialaisia, jotka kapinoivat Persian valtaa vastaan (Joonian kapina). Tämä sai Persian hyökkäämään Kreikkaan kahdesti. Kumpikin hyökkäys torjuttiin ateenalaisten sotilas-valtiomiesten Miltiadeen ja Themistokleen johdolla (persialaissodat).
Vuonna 490 eaa. Miltiadeen johtamat ateenalaiset torjuivat Persian ensimmäisen kuningas Dareioksen johtaman hyökkäyksen Marathonin taistelussa. Vuonna 480 eaa. persialaiset palasivat uuden kuninkaansa Kserkseen johdolla. Spartan ja sen kuninkaan Leonidaan johtama Kreikan kaupunkivaltioiden liittouma marssi Thermopylain taisteluun muutamalla tuhannella miehellä satoja tuhansia persialaisia vastaan. Samaan aikaan Sparta johti Artemisionin meritaistelua. Nämä viivyttävät toimet eivät riittäneet persialaisten torjumiseen: he marssivat pian Boiotiaan, ottivat Theban kaupungin tukikohdakseen ja hyökkäsivät eteläiseen Kreikkaan. Tämä pakotti ateenalaiset evakuoimaan persialaisten valtaaman Ateenan ja pyrkimään turvaamaan laivastonsa. Lopulta ateenalaiset liittolaisineen voittivat Persian laivaston Themistokleen johdolla Salamiin meritaistelussa. Spartan johtoasema siirtyi vähitellen Ateenalle. Voitot mahdollistivat sen, että Ateena saattoi yhdistää suuren osan Aigeianmeren aluetta ja osan muutakin Kreikkaa sen itsensä johtamaan Deloksen meriliittoon.
Perikleen aika (448–430 eaa.)

Perikles, ateenalainen kenraali, poliitikko ja puhuja, erottuu aikansa muiden ateenalaisten suurmiesten joukosta. Hän nousi strategokseksi vuonna 445 eaa. ja toimi virassa kuolemaansa 429 eaa. saakka, aina Ateenan kansankokouksen uudelleen valitsemana. Perikles suosi taiteita ja kirjallisuutta ja antoi Ateenalle kukoistuksen, joka ei ole palannut kaupungin historian aikana myöhemmin. Hän toteutti suuren joukon julkisia rakennushankkeita ja pyrki parantamaan kansalaisten elämää. Tämän vuoksi Perikleen aikaa on kutsuttu Ateenan kultakaudeksi. Meriliiton jäsenten maksamilla veroilla oli suuri merkitys tämän vaurauden luomisessa.
Peloponnesolaissota (431–404 eaa.)

Kreikan muiden kaupunkivaltioiden tyytymättömyys Ateenan johtoasemaan johti vuonna 431 eaa. alkaneeseen peloponnesolaissotaan, joka asetti Ateenan ja sen yhä enemmän kapinoivan meriliiton Spartan johtamia mantereella sijainneiden kaupunkivaltioiden liittoa vastaan. Sota päättyi Ateenan täydelliseen tappioon, ja sen seurauksena Ateena menetti meriherruutensa.
Ateenan demokratia syrjäytettiin lyhyeksi aikaa vallankaappauksessa vuonna 411 eaa., johtuen tyytymättömyydestä sodan huonoon hoitoon, mutta demokratia palautettiin pian. Koska Ateenan tappiosta syytettiin demokraattisesti valittuja poliitikkoja, kuten Kleon ja Kleofon, seurauksena oli kuitenkin pidempikestoinen Spartan tukema reaktio demokratiaa vastaan. Se huipentui kolmenkymmen tyrannin hallintoon vuosina 404–403 eaa. Thrasybulos palautti demokratian vuonna 403 eaa., ja julistettiin yleinen armahdus.
Korintin sota ja toinen Ateenan liitto (395–355 eaa.)

Spartan aiemmat liittolaiset kääntyivät pian sitä vastaan sen imperialistisen politiikan seurauksena, ja pian Ateenan aiemmat liittolaiset Theba ja Korintti kääntyivät jälleen Ateenan puoleen. Ateena, Theba, Korintti ja Argos taistelivat Spartaa vastaan Korintin sodassa vuosina 395–387 eaa. Spartan-vastaisuus mahdollisti sen, että Ateena perusti niin kutsutun Toisen Ateenan liiton. Lopulta Theba voitti Spartan Leuktran taistelussa vuonna 371 eaa. Sen jälkeen kreikkalaiset kaupungit, mukaan lukien Ateena ja Sparta, kääntyivät Thebaa vastaan, ja sen ylivalta päättyi Mantineian taistelun seurauksena vuonna 362 eaa.
Ateena Makedonian alaisuudessa (355–338 eaa.)

300-luvun eaa. puoleen väliin tultaessa pohjoisesta Makedonian kuningaskunnasta oli tulossa Ateenan hallitsija itsenäisen Ateenan viimeisen suuren valtiomiehen Demostheneen varoituksista huolimatta. Vuonna 338 eaa. Filippos II:n armeijat kukistivat muut kreikkalaiset valtiot Khaironeian taistelussa, mikä johti myös Ateenan itsenäisyyden päättymiseen. Filippoksen pojan Aleksanteri Suuren tekemät valloitukset avasivat kreikkalaisten näköaloja ja tekivät perinteisestä kreikkalaisesta kaupunkivaltiomallista vanhentuneen. Ateena säilyi vauraana kaupunkina, jossa oli laaja kulttuurielämä, mutta lakkasi olemasta alueen poliittinen mahti. 100-luvulla Kreikka tuli osaksi Rooman valtakuntaa oltuaan 200 vuotta Makedonian alaisuudessa.
Maantiede
Yleiskuva

Ateenan keskusta sijaitsi, ja sijaitsee edelleen, Attikan maakunnassa noin 30 stadionin eli viiden kilometrin päässä merestä, Lykabettos-kukkulan lounaisrinteellä. Sen ympärillä oli kolme pientä jokea, Kefissos länsipuolella, Ilissos eteläpuolella, ja Eridanos pohjoispuolella. Viimeksi mainittu virtasi kaupungin läpi. Kaupungin muurein ympäröidyn alueen halkaisija oli noin 1,5 kilometriä. Suurimmillaan kaupunkiin kuului kuitenkin esikaupunkeja, jotka olivat kaukana muurien ulkopuolella. Akropolis oli hieman etelään muurein ympäröidyn alueen keskuksesta.
Kserkses poltatti kaupungin vuonna 480 eaa., mutta se rakennettiin pian uudelleen Themistokleen hallintokaudella, ja julkisia rakennuksia rakennettiin Kimonin ja erityisesti Perikleen aikana. Jälkimmäisen kaudella 461–429 eaa. Ateena nousi suurimpaan kukoistukseensa. Ateenan kauneus oli ennen kaikkea sen julkisten rakennusten ansiota, sillä yksityiset rakennukset olivat melko merkityksettömiä ja kadut kehnoja.
Ateena koostui kahdesta erillisestä osasta:
Varsinainen kaupunki, joka jakaantui Akropoliihin eli yläkaupunkiin/linnavuoreen sekä alakaupunkiin. Klassisella ajalla kaupungin ympärille oli rakennettu kaupunginmuuri, niin kutsuttu Themistokleen muurit.
Kolme satamakaupunkia: Pireus, Munikhia ja Faleron, joiden ympärille Themistokles myös rakennutti muurit. Ne oli yhdistetty kaupunkiin pitkien muurien välityksellä. Muurit rakennettiin Perikleen kaudella.
Akropolis eli yläkaupunki

Akropolis, jota kutsuttiin myös nimellä Kekropia sen tarunomaisen perustajan Kekropsin mukaan, on korkea kallio keskellä kaupunkia. Se on noin 50 metriä korkea, 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen seinämät ovat luonnollisella tavalla jyrkät kaikilta puolilta paitsi lännestä. Mykeneläisellä ajalla sen ympärillä oli kyklooppimuuri, joka tunnetaan nimellä Pelasgimuuri, koska sen ajateltiin olleen pelasgien rakennuttama. Peloponnesolaissodan aikana ainoastaan pohjoinen osa tästä muurista oli jäljellä, ja tätä osaa kutsuttiin edelleen Pelasgimuuriksi. Eteläosaa, joka oli Kimonin uudelleen rakennuttama, kutsuttiin puolestaan Kimonin muuriksi. Akropoliin länsiosassa, joka oli ainoa mahdollinen kulkutie ylös kalliolle, oli mahtava Perikleen rakennuttama Propylaia, ja sen oikealla puolella Athene Niken temppeli.
Akropoliin harjalla oli lukuisia temppeleitä, pronssi- ja marmoriveistoksia, ja useita muita taideteoksia. Varhaisemmalla ajalla merkittävimmät olivat Athene Poliaan temppeli sekä Hekatompedon. Klassisella kaudella temppeleistä suurin oli Parthenon, joka oli omistettu neitsytjumalatar Athenelle. Parthenonin pohjoispuolella oli Erekhtheion, jonka rakennuskokonaisuus koostui kolmesta erillisestä pyhäköstä: yksi oli omistettu Athene Poliakselle, valtion suojelijalle; toinen oli varsinainen Erekhtheion, Erekhtheuksen pyhättö; ja kolmas oli Pandroseion, Kekropsin tyttären Pandrosoksen pyhättö. Parthenonin ja Erektheionin välissä oli kolossaalinen Athene Promakhoksen patsas, jonka kypärä ja keihäs olivat ensimmäiset mitä Akropoliista näkyi merelle.
Alakaupunki
Alakaupunki oli rakennettu matalammalle Akropoliin ympärille, mutta myös sen alueella oli useita kukkuloita, erityisesti länsiosassa. Länsipuolella kaupunginmuurit kulkivat Nymfien kukkulan ja Pnyksin rinteitä, ja kaakkoispuolella ne kulkivat Ilissos-jokea seuraten.
Agora ja sen ympäristö

Ateenan Agora on tunnetuin esimerkki antiikin aikaisesta agorasta eli kokoontumis- ja markkinapaikasta. Agora sijaitsi Akropoliin luoteispuolella ja Areiopagin kukkulan pohjoispuolella. Sen ympärillä oli monia merkittäviä julkisia rakennuksia:
Buleuterion eli neuvoston rakennus Agoran länsilaidalla.
Tholos, pyöreä rakennus Buleuterionin lähellä. Kimonin noin vuonna 470 eaa. rakennuttama rakennus toimi yhtenä prytanien eli kaupungin johtavien virkamiesten kokoontumispaikkana.
Stoat eli katetut pylväshallit, jotka olivat käteviä oleskelutiloja päivän kuumimpana aikana. Ateenassa oli useita pylväshalleja. Merkittävimmät olivat Kuninkaallinen stoa (Stoa Basileios), kuningasarkontin istuin, Agoran länsilaidalla; Zeuksen stoa eli Zeus Eleutherioksen pylväshalli, samoin Agoran länsilaidalla; sekä Stoa Poikile eli Kirjava pylväshalli, joka oli koristeltu maalauksin, Agoran pohjoislaidalla. Hellenistisellä ajalla rakennettiin muun muassa Attaloksen stoa Agoran itälaidalle. Nykyisin paikalla on uudisrakennus stoasta.
Temppelit: Hefaistoksen temppeli, Zeus Fratrioksen ja Athene Fratrian temppeli, Apollon Patrooksen temppeli sekä Metroon eli Jumalten äidin temppeli sijaitsivat Agoran länsilaidalla. Roomalaisella ajalla Agoralle siirrettiin muun muassa Areen temppeli.
Muita julkisia rakennuksia

Prytaneion. Ateenan varsinainen prytaneion eli prytanien kokoontumispaikka sijaitsi mahdollisesti Akropoliin itäpuolella.
Temppelit. Akropoliin ulkopuolisista temppeleistä merkittävin oli Olympoksen Zeuksen temppeli eli Olympieion, joka sijaitsi Akropoliin kaakkoispuolella lähellä Ilissos-jokea ja Kallirrhoen lähdettä. Temppeli oli pitkään keskeneräinen ja valmistui Hadrianuksen aikana. Lisäksi eri puolilla kaupunkia oli lukuisia muita temppeleitä.
Teatterit. Dionysoksen teatteri, suuri valtionteatteri, sijaitsi Akropoliin kaakkoisrinteellä. Odeioneja eli musiikkikilpailuja varten tarkoitettuja teattereita oli useita. Eräs oli Perikleen rakennuttama Perikleen odeion Dionysioksen teatterin lähellä, toinen sijaitsi Kallirrhoen lähteen lähellä. Nykyaikaan on säilynyt Herodes Atticuksen odeion, joka rakennettiin roomalaisaikana.
Stadionit. Suurin stadion oli Panateenalainen stadion Ilissos-joen eteläpuolella Agrain kaupunginosassa. Siellä järjestettiin Panathenaia-juhlan urheilukilpailut.
Kaupunginosat
Sisempi Kerameikos, ”Savenvalajien kortteli”, kaupungin länsipuolella, ulottuen pohjoiseen Dipylon-portille saakka. Portin toisella puolella oli kaupunginmuurin ulkopuolella sijainnut ulompi Kerameikos. Agora sijaitsi Kerameikoksen alueella.
Melite, kaupungin länsipuolella, sisemmän Kerameikoksen eteläpuolella.
Skambonidai, kaupungin pohjoisosassa, sisemmän Kerameikoksen itäpuolella.
Kollytos, kaupungin eteläosassa, etelään ja lounaaseen Akropoliilta.
Koile, kaupungin lounaispuolella.
Limnai, Melitestä ja Kollytoksesta itään, Akropoliin ja Ilissos-joen välissä.
Diomeia, kaupungin itäosassa, lähellä samannimistä porttia ja Kynosargesta.
Agrai, etelään Diomeiasta.
Kukkulat
Areiopagi (Áreios págos, ”Areen kukkula”), Akropoliin länsipuolella. Kukkula antoi nimensä tuomioistuimelle, joka piti siellä kokouksiaan.
Nymfien kukkula (Lofos Nymfon), Areiopagin lounaispuolella.
Pnyks, puolikaaren muotoinen kukkula Areiopagin lounaispuolella. Paikalla kokoontui ekklesia eli kansankokous alkuvaiheessaan, ennen kuin kokouksia alettiin pitää Dionysoksen teatterilla.
Muusien kukkula (Museion, nykyinen Filopáppou-kukkula), Pnyksin ja Areiopagin eteläpuolella.
Kolonos eli Kolonos Agoraios, kukkula Agoran länsipuolella.
Ardettos, kukkula Ilissos-joen eteläpuolella.
Muuri ja portit
Ateenan kaupunginmuuri eli niin kutsuttu Themistokleen muuri ympäröi koko kaupungin. Muurissa oli 15 porttia.[7] Niistä tärkeimpiä olivat:
Länsipuolella: Melitides-portti, joka sijaitsi Pnyksin ja Nymfien kukkulan välissä ja johti Meliten demokseen. Pireuksen portti, joka johti pitkien muurien suuntaisesti kulkeneelle Pireukseen johtaneelle tielle. Hiera Pyle eli ”Pyhä portti”, jolta alkoi Pyhä tie kohti Eleusista. Dipylon-portti, johti sisemmästä Kerameikoksesta ulompaan Kerameikokseen ja Akatemiaan.
Pohjoispuolella: Akharnikai-portti, joka johti Akharnain demokseen.
Itäpuolella: Diokhares-portti, joka johti Lykeioniin ja Mesogaiaan. Hippades-portti eli ”Ratsumiesten portti” Olympieionin pohjoispuolella, josta alkoi tie Agryleen. Diomeiai-portti, joka johti Kynosargeehen ja Diomeian demokseen.
Eteläpuolella: Itoniai'-portti Olympieionin eteläpuolella, josta lähti tie Isthmonikokseen. Halade-portti eli ”Meren portti”, josta lähti tie Faleroniin.
Kadut
Ateenan merkittävimpiin katuihin ja teihin lukeutuivat:
Kolmijalkojen katu, joka kulki Akropoliin itäpuolella.
Panathenaia-juhlan tie, joka johti Dipylon-portilta Agoran kautta Akropoliille. Tietä pitkin kulkivat Panathenaia-juhlan kulkueet.
Pireuksen tie, joka johti Pireuksen portilta Agoralle.
Pyhä tie (Hiera hodos), joka johti Pyhältä portilta kohti Eleusista. Tietä pitkin kulkivat Eleusiin mysteerien kulkueet.
Kaupungin ulkopuolisia kohteita
Kaupunginmuurin ulkopuolella sijaitsivat:
Ulompi Kerameikos, kaupungin luoteispuolella. Alueella sijaitsi hautausmaa, jonne sodassa kaatuneet ateenalaiset haudattiin.
Akatemia (Akademeia), lehto, jossa Platon opetti, sijaitsi kauempana samassa suunnassa kuin ulompi Kerameikos.
Kynosarges, Herakleelle omistettu gymnasion kaupungin kaakkoispuolella, Diomeia-portin suunnassa ja Ilissos-joen toisella puolella. Paikka jossa kyynikko Antisthenes opetti.
Lykeion, Apollon Lykeiokselle omistettu gymnasion kaupungin itäpuolella. Paikka jossa Aristoteles opetti.
Pitkät muurit

Pitkät muurit koostuivat kahdesta muurista, jotka johtivat Pireukseen. Ne olivat 40 stadionia eli 7 kilometriä pitkät ja kulkivat samansuuntaisesti rinnakkain niin, että niiden välissä oli kapea kulkutie. Lisäksi muureihin kuului kolmas Faleroniin johtanut muuri, joka oli 35 stadionia eli 6,5 kilometriä pitkä. Näin muureja oli yhteensä kolme, mutta nimitystä ”Pitkät muurit” näytetään käytetyn lähinnä Pireukseen johtaneista muureista, kun taas Faleroniin johtanutta muuria kutsuttiin Faleronin muuriksi. Kaupunginmuurien yhteinen pituus oli 174,5 stadionia eli noin 35 kilometriä. Tästä 43 stadionia eli yhdeksän kilometriä kuului varsinaisen kaupungin muuriin, 75 stadionia pitkiin muureihin ja 56,5 stadionia Pireuksen, Munikhian ja Faleronin muureihin.
Väestö
Peloponnesolaissodan alkaessa kaupungissa oli yli 10000 taloa,[8] mikä tarkoittaisi noin 120000 asukkaan kokonaismäärää, jos yhdessä talossa asui noin 12-henkinen perhekunta. Joidenkin lähteiden mukaan asukkaita saattoi olla jopa 180000. Näistä kansalaisia oli ehkä noin 70000.
Kansalaisten lisäksi Ateenassa ja Attikassa asui metoikkeja ja orjia. Metoikit olivat joko vapaasyntyisiä ei-kreikkalaisia tai kreikkalaisia vailla kansalaisoikeuksia. Vieraiden oli rekisteröidyttävä metoikeiksi tai muutoin he joutuivat orjiksi. Metoikkeja verotettiin tiukemmin kuin kansalaisia. He eivät saaneet omistaa maata ja he toimivatkin usein kaupallisissa ammateissa.[9]
Kreikan orjat olivat teoriassa herransa omaisuutta, mutta käytännössä he nauttivat lakien suojaa. Asultaan he eivät eronneet vapaista kansalaisista ja he tekivät osittain samoja arkitöitä kuin vapaatkin. Oli myös valtion orjia, joita oli virkailijoina, sihteereinä, vanginvartijoina ja poliiseina. Kaikkein huonoimmassa asemassa olivat orjat työskentelivät kaivoksissa, joissa kuolleisuus oli niin suurta, ettei elinaikaa ollut muutamaa kuukautta pitempään. Kaivoksissa käytettiin laajasti lapsityövoimaa.[9]
Lapsikuolleisuus oli myös kansalaisten keskuudessa valtava, todennäköisesti noin 70 % lapsista kuoli ennen yksivuotispäiväänsä. Ateenan Kolonos Agoraiokselta on äskettäin löytynyt ajalta 350 eaa. oleva kaivo, jossa on 175 pikkulapsen ja 75 koiran ruumiit sekä norsunluinen veitsenkahva. On epäilty, että lapset olisi uhrattu jumalatar Afrodide Uranialle tai että he olisivat jonkin epidemian uhreja.[9]
Kulttuuri

Aika persialaissotien päättymisen ja makedonialaisvalloituksen välillä oli Ateenan kukoistuskautta sekä kirjallisuudessa, filosofiassa (katso: kreikkalainen filosofia) että taiteissa (katso: kreikkalainen teatteri). Eräät länsimaisen kulttuurin merkittävimpiin lukeutuvat henkilöt elivät Ateenassa tuona aikana: näytelmäkirjailijat Aiskhylos, Aristofanes, Euripides ja Sofokles, filosofit Sokrates, Platon ja Aristoteles, historioitsijat Herodotos, Thukydides ja Ksenofon, runoilija Simonides ja kuvanveistäjä Feidias. Ajan johtava valtiomies oli Perikles, joka hyödynsi Deloksen meriliiton varoja Parthenonin ja monien muiden kaupungin monumenttien rakentamisessa. Kaupungista tuli, Perikleen sanoin, koko ”Hellaan sivistyskeskus”.[10]
Katso myös
Attika
Deloksen meriliitto
Luettelo Ateenan arkonteista
Luettelo Ateenan kuninkaista
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Castrén, Paavo (toim.)| title = Post-Herulian Athens| location = Helsinki| publisher = Suomen Ateenan-instituutin säätiö| year = 1994| version = Papers and Monographs of the Finnish Institute of Athens, vol. 1| id = ISBN 951-95295-2-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Frösén, Jaakko (toim.)| title = Early Hellenistic Athens. Symptoms of a Change| location = Helsinki| publisher = Suomen Ateenan-instituutin säätiö| year = 1997| version = Papers and Monographs of the Finnish Institute of Athens, vol. 6| id = ISBN 951-95295-7-8}}

*

Millä nimellä kutsuttiin antiikin Ateenan keskiosia?


Justin Drew Bieber (s. 1. maaliskuuta 1994 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen Grammy-palkittu laulaja ja lauluntekijä, jonka tyylilajeja ovat pääosin pop ja R&B.
Musiikkiura
Lapsuus ennen levytyssopimusta
Justin Bieber syntyi 1. maaliskuuta 1994 Londonin kaupungissa Kanadan Ontariossa, ja hän vietti lapsuutensa Ontarion Stratfordissa. Bieberin vanhemmat ovat nimeltään Patricia ”Pattie” Mallette ja Jeremy Jack Bieber. Bieber oli pariskunnan ensimmäinen – ja ainoa – lapsi. Vanhemmat erosivat Bieberin ollessa pieni. Äiti Pattie kasvatti hänet yksinhuoltajana ja teki paljon töitä kaksikon elättämiseksi.[1] Bieberillä on isänsä puolelta kaksi nuorempaa puolisisarusta.[2]
Bieberin täytettyä kaksi vuotta hän sai äidiltään lahjaksi rumpusetin, ja kahdentoista vuoden iässä hän osasi soittaa sujuvasti myös ainakin kitaraa ja pianoa.[1] 12-vuotias Bieber osallistui 2007 paikalliseen kykykilpailuun Ne-Yon kappaleella ”So Sick” ja sijoittui toiseksi. Perhe latasi videon esityksestä Youtubeen, ja sen jälkeen sinne ryhdyttiin lataamaan muitakin Bieberin esittämiä coverkappaleita.[1][3]
Musiikkiuran alku (2007–2009)

Musiikkimanageri Scooter Braun kiinnitti huomiota Bieberiin vuonna 2007 nähtyään hänestä internetiin ladatut videot. Lopulta Braun lennätti Bieberin Yhdysvaltojen Atlantaan, jossa Bieber esiintyi Braunille ja Usherille. He vakuuttuivat Bieberin kyvyistä ja ottivat hänet manageritoimistonsa listoille ja ryhtyivät etsimään hänelle levy-yhtiötä. Levytyssopimus solmittiin vuonna 2008 Island Recordsin kanssa. Bieberin ensimmäinen singlejulkaisu ”One Time” ilmestyi alkuvuodesta 2009 Bieberin vielä levyttäessä ensimmäistä albumiaan. Single vetosi nopeasti kasvavaan fanijoukkoon eli ”beliebereihin”, joiksi fanit alkoivat itseään kutsua.[3]
Bieberin esikoisalbumi My World julkaistiin marraskuussa 2009. Se on teknisesti EP-levy, koska se sisältää vain seitsemän musiikkikappaletta, eikä sitä siksi voida sanoa kokopitkäksi studioalbumiksi.[4] EP myi tuplaplatinaa Isossa-Britanniassa sekä Bieberin kotimaassa Kanadassa, jossa se nousi myös albumilistan kärkeen.[3] Yhdysvalloissa albumia myytiin platinaan oikeuttava määrä eli yli miljoona kappaletta,[5] ja se nousi viidenneksi Yhdysvaltojen albumilistalla.[6]
Ensimmäiset studioalbumit (2010–2011)
Bieberin ensimmäinen kokopitkä studioalbumi, esikoisalbumin toinen puolikas My World 2.0, julkaistiin maaliskuussa 2010. Yhdysvalloissa albumi ponnahti listaykköseksi ja teki 16-vuotiaasta Bieberistä nuorimman miespuolisen sooloartistin Billboard 200 -albumilistan kärjessä sitten Stevie Wonderin vuoden 1963 ennätyksen.[7] Albumilta julkaistiin ensimmäisenä singlenä ”Baby”-niminen kappale, joka osoittautui Bieberin siihen mennessä suurimmaksi hitiksi. Kesään mennessä kappaleen musiikkivideo nousi Youtuben katsotuimmaksi, mutta myöhemmin myös vihatuimmaksi videoksi.[8][9] Heinäkuussa 2010 Toronto Sun -lehti kirjoitti, että Justin Bieber on internetin haetuin julkisuuden henkilö.[10]
Vuoden 2011 Grammy-palkintogaalassa Bieber oli ehdolla parhaaksi uudeksi artistiksi ja My World 2.0 parhaaksi pop-albumiksi.[11] Tammikuussa 2011 Bieber julkaisi remix-albumin Never Say Never: The Remixes, joka tuki Bieberin ensimmäistä elokuvaa nimeltä Justin Bieber: Never Say Never. Albumi sisälsi remixejä My World 2.0 -esikoisalbumin kappaleista sekä useita vierailevia tähtiä, kuten Miley Cyrus, Chris Brown ja Kanye West. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan kärkeen, vaikka se sisälsi lähinnä aikaisemmin julkaistua materiaalia.[12]
Marraskuussa 2011 Bieberiltä ilmestyi jouluteemainen Under the Mistletoe -studioalbumi, joka oli hänen toinen täyspitkä levynsä. Albumi nousi listaykköseksi Kanadassa, Kreikassa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa.[13] Lisäksi albumilta ainoana singlenä julkaistu ”Misteletoe” myi Yhdysvalloissa tuplaplatinaa.[14]
Believe ja hiljaiselo (2012–2015)

Maaliskuussa 2012 Bieberiltä ilmestyi ”Boyfriend”-kappale, joka oli hänen tulevan albuminsa ensimmäinen single. Singleä myytiin 521000 digitaalista kappaletta sen julkaisua seuranneen viikon aikana, mikä oli historian parhaita viikkomyyntejä digitaaliselle julkaisulle.[15] Bieberin kolmas studioalbumi Believe julkaistiin kesäkuussa 2012, ja se nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa ja 15 muussa maassa. Albumia kehuttiin Bieberin aiempaa tuotantoa kypsemmäksi kokonaisuudeksi. Albumilta julkaistiin yhteensä viisi singleä,[16] ja ”Beauty and a Beat” -singleä varten Nicki Minajin kanssa kuvattu musiikkivideo rikkoi tuolloisen ennätyksen eniten ensimmäisen vuorokauden aikana katsotusta videosta. Bieber rikkoi ennätyksen toistamiseen.[17]
Tammikuussa 2013 Bieber julkaisi akustisen albumin Believe Acoustic, joka sisälsi akustisia versioita Believe-albumin kappaleista sekä kolme ennenjulkaisematonta kappaletta.[12] Sekin nousi Yhdysvalloissa listaykköseksi ja teki alle 19-vuotiaasta Bieberistä kaikkien aikojen nuorimman viisi listaykköstä saaneen artistin.[18] Vielä joulukuussa 2013 Bieberiltä ilmestyi Journals-niminen kokoelmalevy, joka sisälsi kappaleita, jotka Bieber oli kirjoittanut Believe-kiertueellaan. Monet lauluista julkaistiin yksitellen kymmenen viikon aikana Justin Bieber’s Believe -konserttielokuvan promoamiseksi.[19]
Vuosina 2014 ja 2015 Bieber vetäytyi tekemään uutta studioalbumia ja oli julkisuudessa enemmänkin yksityiselämänsä ongelmien, kuten parisuhdeongelmien takia.
Purpose ja yhteiset kappaleet (2015–)
Parin vuoden tauon jälkeen elokuussa 2015 Bieber julkaisi singlenä ”What Do You Mean?” -kappaleen, joka oli esimakua Bieberin myöhemmin ilmestyvältä Purpose-nimiseltä studioalbumilta. Kappale ponnahti Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -singlelistan kärkeen, ja se oli Bieberin ensimmäinen kappale listan ykkösenä.[20] Myös albumin kaksi seuraavaa singleä – ”Sorry” ja ”Love Yourself” – nousivat listaykköseksi.
Bieberin neljäs studioalbumi Purpose julkaistiin marraskuussa 2015. Albumi oli EDM- ja R&B/pop-sekoitus, jota monet kriitikot pitivät Bieberin parhaana siihen mennessä.[21] Albumista tuli Bieberin kuudes Billboard-listan ykköseksi noussut albumi.[22] Maaliskuussa 2016 Bieberin Purpose-maailmankiertue lähti liikkeelle Yhdysvaltain Seattlesta.
Vuoden 2016 Grammy-gaalassa Bieber sai kolmannen ehdokkuutensa ja ensimmäisen voittonsa, kun yhdessä Jack Ü:n (eli Skrillexin ja Diplon) kanssa levytetty kappale ”Where Are Ü Now” palkittiin parhaana dance-kappaleena. Skrillex osallistuu myös suurimman osan Purpose-albumin kappaleiden tuottamiseen.[21] Vuonna 2017 Bieber oli puolestaan ensimmäistä kertaa ehdolla arvostetuimman Grammy-palkinnon eli vuoden albumin palkinnon saajaksi Purpose-levystään. Bieber sai kolme muutakin ehdokkuutta, kun Purpose oli ehdolla parhaaksi pop-albumiksi, ja ”Love Yourself” vuoden lauluksi ja pop-sooloesitykseksi.[23] Hän hävisi kaikki palkinnot Adelelle.
Toukokuussa 2017 Bieber vieraili DJ Khaledin kappaleella ”I’m the One”, joka nousi Yhdysvaltojen Billboard Hot 100 -singlelistan kärkeen. Viikko myöhemmin listaykköseksi nousi puolestaan remix-versio enimmäkseen espanjaksi lauletusta Luis Fonsin ja Daddy Yankeen kappaleesta ”Despacito”, jossa Bieber oli mukana. ”Despacito” oli Bieberin viides Billboard-listan ykköseksi noussut kappale.[24] Se pysyi Billboardin kärjessä 16 viikkoa, mikä on pisin aika singlelle listan 59 vuoden aikana.[25]
Heinäkuussa 2017 Bieber lopetti Purpose-maailmankiertueensa, mutta julkaisi Elokuussa 2017 Bloodpopin kanssa singlen nimeltä Friends.
2018 Bieber ei esiintynyt Grammyssa, ja Luis Fonsi kertoi ettei hän aio esiintyä, ennen kuin hänen uusi levynsä on valmis, joka on luultavasti hänen viidennes studio-albuminsa.
Elokuva- ja televisioura
Jon Chun ohjaama 3D-elokuva Justin Bieber: Never Say Never sai ensi-iltansa helmikuussa 2011. Sitä on luonnehdittu sekä konsertti- että elämäkertaelokuvaksi. Elokuvassa seurataan Bieberin valmistautumista konserttiin loppuunmyydyssä Madison Square Gardenissa vuoden 2010 syksyllä.[26] Elokuva sisältää myös kuvamateriaalia Bieberin kotikaupungista ja lapsuudesta. Elokuvassa haastatellaan Bieberin lähipiiriä, mutta ei häntä itseään. Elokuva on Yhdysvaltojen historian tuottoisin konserttielokuva, sillä se tuotti amerikkalaisissa elokuvateattereissa 73 miljoonaa dollarin lippukassatulot.[27] Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti noin 99 miljoonaa dollaria.[28]
Bieberin toinen elokuva, Justin Bieber’s Believe, sai ensi-iltansa joulukuussa 2013. Siinä tarkastellaan Bieberin Believe-kiertuetta ja Bieberin nousua julkisuuteen. Elokuvassa haastatellaan Bieberiä ja hänen tuttaviaan. Elokuva ei ollut aiemman kaltainen katsojamenestys, sillä se keräsi maailmanlaajuisesti lipputuloja vain noin 11 miljoonaa dollaria.[29] Sen sijaan Suomessa elokuva oli vuoden katsotuimpia dokumenttielokuvia, sillä se keräsi elokuvateattereissa 17 066 katsojaa.[30] Jon Chu ohjasi myös toisen elokuvan.
Syyskuussa 2010 Bieber esiintyi rikossarjassa C.S.I., jossa hän näytteli sarjapommittajan veljeä.[31] Hän esiintyi myös helmikuussa 2011 näytetyssä jaksossa, jossa hänen roolihahmonsa tapettiin. Vuonna 2015 Bieber oli roastattavana eli hiillostettavana Comedy Centralin erikoisjaksossa.[32]
Esiintymiset Suomessa
Justin Bieber esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa vuonna 2013 osana Believe Tour -kiertuetta. Loppuunmyyty konsertti järjestettiin Helsingissä Hartwall Arenalla.[33] Toisen kerran hän saapui Suomeen Purpose-levyn maailmankiertueella syksyllä 2016. Ensimmäinen keikka myytiin loppuun minuuteissa, jolloin Helsinkiin järjestettiin myös lisäkonsertti.[34]
Luettelo esiintymisistä
26. huhtikuuta 2013, Hartwall Arena, Helsinki
26. ja 27. syyskuuta 2016, Hartwall Arena, Helsinki
Julkisuuskuva
Talouslehti Forbes on listannut Bieberin kolme kertaa kymmenen vaikutusvaltaisimman julkkiksen joukkoon vuosina 2011, 2012 ja 2013.[35] Forbesin Celebrity 100 -listalla julkaistaan vuosittain vaikutusvaltaisimmat ja suosituimmat julkkisuuden henkilöt näiden tulojen, medianäkyvyyden ja sosiaalisen median vaikuttavuuden perusteella.
Sosiaalista mediaa analysoivan palvelun Kloutin mukaan vuonna 2011 Justin Bieberillä oli enemmän vaikutusvaltaa sosiaalisessa mediassa kuin Barack Obamalla tai Dalai Lamalla.[36] Syyskuussa 2010 Bieberin päivitysten uutisoitiin aiheuttavan 3 prosenttia kaikesta Twitterin liikenteestä.[37] Hän on Twitterin toiseksi seuratuin henkilö yli 90 miljoonalla seuraajallaan.[38] Maaliskuussa 2016 Bieberistä tuli ensimmäinen henkilö, jonka Vevo-videoita on katsottu yli 10 miljardia kertaa.[39] Elokuussa 2016 hän poisti väliaikaisesti yli 80 miljoonan seuraajan Instagram-tilinsä kyllästyttyään faniensa tyttöystäväänsä solvaaviin kommentteihin.[40]
Bieber on osallistunut useisiin hyväntekeväisyystempauksiin. Hän on kampanjoinut PETA:n eli eläinten oikeuksia puolustavan järjestön puolesta, jotta ihmiset adoptoisivat lemmikkejä eläinsuojista eivätkä kasvattajilta tai eläinkaupoista.[41] Hän tuki Haitin vuoden 2010 maanjäristyksen uhreja osallistumalla Michael Jacksonin ”We Are the World” -hyväntekeväisyyssinglen uudelleenlevytykseen. Hän lauloi kappaleen ensimmäisen rivin, jonka Lionel Richie esittää alkuperäisessä versiossa.[42] Lisäksi Bieber tukee Pencils of Promise -hyväntekeväisyysorganisaatiota. Voittoa tavoittelematon järjestö rakentaa kouluja, ja se keskittyy kehitysmaihin. Organisaation tarkoituksena on taata koulutusta kaikille. Organisaation perustaja on Adam Braun, joka on Bieberin managerin Scooter Braunin veli.[43]
Vuonna 2015 Bieber poseerasi Calvin Klein -alusvaatekampanjan mallina. Lisäksi Bieber mainostaa neljää hajuvettä. Ensimmäisen Someday-hajuveden hän lanseerasi vuonna 2011 Macy’s-tavaratalossa. Sen kerrottiin olevan kaikkien aikojen suosituin julkkis-hajuvesi, sillä se tuotti kolme miljoonaa dollaria vain kolmessa viikossa.[44] Muut hajuvedet olivat Girlfriend (2012), The Key (2013) ja Justin Bieber Collector’s Edition (2014).[45]
Yksityiselämä

Bieber on vakaumuksellinen kristitty ja kertoo kiittävänsä korkeampaa voimaa siitä, että on päässyt nykyiseen asemaansa.[46]
Bieberillä on ollut lukuisia tyttöystäviä, joista tunnetuin lienee laulaja Selena Gomez, jonka kanssa hän seurusteli vuosina 2010–2012. Pari on-off-seurusteli vuoteen 2014 asti.[47] Vuonna 2016 Bieber tapaili Sofia Richieta, joka on laulaja Lionel Richien tytär. Suhde herätti osassa faneja mustasukkaisuutta ja kielteisiä kommentteja, minkä vuoksi Bieber poisti väliaikaisesti yli 80 miljoonan seuraajan Instagram-tilinsä.[40] Hän palasi kuitenkin Instagramiin alkuvuodesta 2017. Selena ja Justin palasivat yhteen pitkän tauon jälkeen 2017 vuoden loppupuolella.
Vuoden 2018 heinäkuussa Bieber ja Hailey Baldwin kihlautuivat ja avioituivat 13. syyskuuta 2018 New Yorkissa.[48] He muuttivat syksyllä 2018 Kanadaan, London-nimiseen kaupunkiin Ontariossa.[49]
Tammikuussa 2014 Bieber pidätettiin ylinopeudesta ja rattijuopumuksesta.[50] Poliisi teki kotietsinnän Bieberin kotiin tammikuussa 2014. Bieber oli riidellyt naapurinsa kanssa, ja oli alkanut heittää naapuritaloaan kananmunilla. Naapuri soitti poliisit paikalle, ja Bieber jatkoi heittelyä vielä viranomaisten jo saavuttua paikalle. Naapurin mukaan kananmunista oli aiheutunut lähes 20000 dollarin vahingot. Kotietsinnän yhteydessä yksi Bieberin ystävistä pidätettiin huumausainerikoksesta.[51][52] Bieberin käytöksen johdosta Yhdysvalloissa aloitettiin kansalaisadressi, jossa vaadittiin laulajan karkottamista maasta. Vetoomuksessa häntä kuvailtiin vaaralliseksi sekä piittaamattomaksi huumeiden väärinkäyttäjäksi.[53] Vetoomukseen kerättiin yli 270000 nimeä, mikä ylitti selvästi presidentin reagoimiseen vaadittavat 100000 allekirjoitusta. Lopulta Valkoinen talo reagoi adressiin tiedottamalla, että asiaan ei oteta kantaa.[54]
Bieberin musiikillisia esikuvia ja ihailun kohteita ovat muun muassa Michael Jackson, The Beatles, Boyz II Men, Justin Timberlake, Usher ja Mariah Carey.[55][56][57]
Saavutukset
Palkinnot
Justin Bieber on voittanut lukuisia palkintoja. Merkittävimpiä hänen voittamiaan palkintoja on lueteltu alla.
19 MTV Europe Music Awards -palkintoa[58][59]
14 Billboard Music Awards -palkintoa[60]
12 American Music Awards -palkintoa[61]
1 Grammy-palkinto[62]
Ennätykset
Ensimmäinen artisti, jonka esikoisalbumilta seitsemän kappaletta on yltänyt Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -musiikkilistalle.[63]
Eniten MTV Europe Music Awards -palkintoja voittanut artisti.[58]
Kaikkien aikojen nuorin Billboard Hot 100 -musiikkilistan ensimmäisellä sijalla debytoinut artisti.[64]
Eniten Billboard Music Awards Top Social Artist -palkintoja voittanut artisti (kuusi palkintoa).
Ensimmäinen Billboard Music Awards Top Social Artist -palkinnon voittanut artisti (vuonna 2011).[65]
Eniten kappaleita Billboard Hot 100 -musiikkilistalla yhden viikon aikana yhdeltä artistilta (17 kappaletta).[65]
Diskografia

Studioalbumit

Remix-albumit
My Worlds Acoustic (2010)
Never Say Never: The Remixes (2011)
Believe Acoustic (2013)
Kokoelmalevyt
My Worlds: The Collection (2010)
Journals (2013)
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Melville, Tamara| title = Bieber: musiikki, imperiumi, muutos| publisher = Dennis Publishing| year = 2016| id = ISBN 978-952-321-291-6}}
Viitteet

Aiheesta muualla

Luokka:78.84 Pop, rock
Luokka:Justin Bieber
Luokka:Vuonna 1994 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Mikä oli Justin Bieberin ensimmäinen levy?