30. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 181. päivä (182. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 184 päivää.

Nimipäivät
suomalainen kalenteri: Päiviö, Päivö
suomenruotsalainen kalenteri: Leif
ortodoksinen kalenteri: Andreas, Simo, Petri, Jaakko, Juha, Tani, Matti, Tuomas
saamenkielinen kalenteri: Leaifa
vanhemmissa kalentereissa: Elof, Jesper, Lucina, Martialis, Otto, Päivikki
Tapahtumia
1632 – Tarton yliopisto perustettiin.
1651 – Beresteczkon taistelu päättyi puolalaisten voittoon.
1864 – Yhdysvaltain presidentti Abraham Lincoln luovutti Yosemitenlaakson (Yosemite Valley) Kalifornialle ”kansalaisten käyttöön lomailuun ja virkistysalueeksi”.
1908 – Siperian Kivisen-Tunguskan alueella tapahtui voimakas räjähdys, jonka syytä ei ole kyetty selvittämään. Tapaus tunnetaan nimellä Tunguskan räjähdys.
1934 – Pitkien puukkojen yö natsi-Saksassa.
1936 – Margaret Mitchellin menestysromaani Tuulen viemää julkaistiin.
1956 – Ilmailu: TWA:n Super Constellation ja United Airlinesin DC-7 törmäsivät Grand Canyonin yllä Arizonassa, 128 ihmistä sai surmansa.
1960 – Kongon demokraattinen tasavalta itsenäistyi.
1971 – Avaruustutkimus: Sojuz 11 -avaruusaluksen miehistö sai surmansa laskeutumisen yhteydessä ilman poistuttua aluksesta viallisen venttiilin kautta.
1971 – Äänestysiän 18 vuoteen laskenut Yhdysvaltain perustuslakiin tehty 26. lisäys astui voimaan, kun Ohio hyväksyi sen 38:ntena osavaltiona.
1997 – Hongkong palautettiin Kiinalle 156 vuoden brittien kruununsiirtomaana olemisen jälkeen.
1997 – Ensimmäinen Harry Potter -kirja Viisasten kivi ilmestyi.
2002 – 31. toukokuuta alkaneet Japanissa ja Etelä-Koreassa pidetyt 17. jalkapallon maailmanmestaruuskilpailu päättyivät.
2018 – Helsinki Pride -kulkueesta tuli yksi Suomen suurimmista yleisötapahtumista koskaan, kun kulkueeseen osallistui ennätykselliset 100 000 ihmistä.
Syntyneitä
1470 – Kaarle VIII, Ranskan kuningas (k. 1498)
1685 – John Gay, englantilainen runoilija ja näytelmäkirjailija (Kerjäläisooppera) (k. 1732)
1685 – Dominikus Zimmermann, saksalainen arkkitehti (k. 1766)
1768 – Elizabeth Monroe, Yhdysvaltain presidentti James Monroen puoliso (k. 1930)
1775 – Paul de Barras, ranskalainen varakreivi, upseeri ja direktori (k. 1829)
1789 – Horace Vernet, ranskalainen taidemaalari (k. 1863)
1791 – Félix Savart, ranskalainen fyysikko, magnetismin ja akustiikan tutkija (k. 1841)
1817 – Joseph Dalton Hooker, englantilainen kasvitieteilijä (k. 1911)
1828 – Frederick Low, yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko (k. 1894)
1862 – Nikolai Judenitš, venäläinen kenraali (k. 1933)
1868 – Lauri Ingman, Suomen pääministeri ja Turun arkkipiispa (k. 1934)
1883 – Johan Olin, suomalainen painija (k. 1928)
1892 – Oswald Pohl, saksalainen natsijohtaja (k. 1951)
1893 – Walter Ulbricht, Itä-Saksan johtaja (k. 1973)
1897 – Erkki Pirinen, suomalainen kirjailija (k. 1961)
1897 – Emil Skog, suomalainen poliitikko (k. 1981)
1906 – Emil Anton Bundmann (”Anthony Mann”), yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja (Glenn Miller Story) (k. 1967)
1908 – Winston Graham, englantilainen kirjailija (k. 2003)
1911 – Czesław Miłosz, vuoden 1980 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut puolalainen runoilija ja esseisti (Issan laakso) (k. 2004)
1912 – Ludwig Bölkow, saksalainen lentokoneinsinööri (k. 2003)
1913 – Alfonso López Michelsen, Kolumbian presidentti (k. 2007)
1917 – Susan Hayward, yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä (Antakaa minun elää!) (k. 1975)
1917 – Lena Horne, yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja jazz-laulaja (”Stormy Weather”) (k. 2010)
1920 – Kalervo af Ursin, suomalainen korkeushyppääjä ja urheiluvalmentaja (k. 2004)
1926 – Paul Berg, vuoden 1980 Nobelin kemianpalkinnon saanut yhdysvaltalainen biokemisti
1931 – Andrew Hill, yhdysvaltalainen jazz-pianisti (k. 2007)
1933 – Tomislav Ivić, kroatialainen jalkapallovalmentaja (k. 2011)
1933 – Anna Maria Massetani (”Lea Massari”), italialainen näyttelijä
1936 – Fatima-Zohra Imalayen (”Assia Djebar”), algerialainen kirjailija (k. 2015)
1942 – Robert Ballard, yhdysvaltalainen merentutkija ja meriarkeologi
1942 – Tuula-Liina Varis, suomalainen kirjailija ja toimittaja
1943 – Florence Ballard, yhdysvaltalainen laulaja ("The Supremes") (k. 1976)
1943 – Kaj Alvar Järnström (”Rock-Jerry”), suomalainen rocklaulaja
1944 – Raymond Moody, yhdysvaltalainen psykologi, lääkäri ja parapsykologi
1946 – Viera Collaro, slovakialais-tanskalainen kuva- ja valotaiteilija
1947 – Tapio Kouki, suomalainen näyttelijä
1951 – Stanley Clarke, yhdysvaltalainen muusikko
1952 – David Garrison, yhdysvaltalainen näyttelijä
1954 – Pierre Charles, dominicalainen poliitikko (k. 2004)
1953 – Heikki Lyytinen, suomalainen kenraali, Suomen ilmavoimien ent. komentaja
1958 – Kalevi Kiviniemi, suomalainen urkutaiteilija
1958 – Esa-Pekka Salonen, suomalainen kapellimestari ja säveltäjä
1959 – Vincent D'Onofrio, yhdysvaltalainen näyttelijä (Full Metal Jacket)
1962 – Deirdre Lovejoy, yhdysvaltalainen näyttelijä
1963 – Rupert Graves, englantilainen näyttelijä
1963 – Hannu Kivioja, suomalainen näyttelijä
1963 – Lars Lannerbäck, (”Yngwie Malmsteen”) ruotsalainen kitaristi
1964 – Alexandra, Frediksborgin kreivitär, Tanskan prinsessa
1964 – Anu Hälvä, suomalainen ohjaaja, näyttelijä ja laulaja
1964 – Mark Waters, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
1965 – Steve Duchesne, kanadalainen jääkiekkoilija
1965 – Gary Pallister, englantilainen jalkapalloilija
1965 – Mitch Richmond, yhdysvaltalainen koripalloilija
1966 – Marton Csokas, uusiseelantilainen näyttelijä
1966 – Jukka Hankamäki, suomalainen filosofi
1966 – Mike Tyson, yhdysvaltalainen nyrkkeilijä (raskaan sarjan maailmanmestari)
1968 – Philip Anselmo, yhdysvaltalainen muusikko ("Pantera")
1970 – Antonio Chimenti, italialainen jalkapalloilija
1971 – Jamie McLennan, kanadalainen jääkiekkomaalivahti
1971 – Monica Potter, yhdysvaltalainen näyttelijä
1973 – Frank Rost, saksalainen jalkapalloilija
1975 – Marja Kyllönen, suomalainen kirjailija
1975 – Ralf Schumacher, saksalainen kilpa-autoilija
1975 – Rami Shaaban, ruotsalainen jalkapallomaalivahti
1977 – Iyabode Ololade Remilekun Odusoga (Lola Wallinkoski), suomalainen malli (vuoden 1996 Miss Suomi)
1977 – Justo Villar, paraguaylainen jalkapallomaalivahti
1979 – Christopher Jacot, kanadalainen näyttelijä
1979 – Matthew Paul Miller (”Matisyahu”), yhdysvaltalainen reggaemuusikko
1980 – Rade Prica, ruotsalainen jalkapalloilija
1981 – Saïf Ghezal, tunisialainen jalkapalloilija
1981 – Barbora Špotáková, tšekkiläinen keihäänheittäjä
1982 – Elizabeth Anne Caplan (”Lizzy Caplan”), yhdysvaltalainen näyttelijä
1983 – Cheryl Tweedy (ent. Cheryl Cole, Cheryl Fernandez-Versini), brittiläinen laulaja ("Girls Aloud")
1983 – Patrick Dennis Apps (”Patrick Wolf”), brittiläinen muusikko
1984 – Gabriel Badilla, costaricalainen jalkapalloilija
1984 – Fantasia Barrino (”Fantasia”), yhdysvaltalainen laulaja
1985 – Michael Phelps, yhdysvaltalainen uimari (14-kertainen olympiavoittaja)
1986 – Olivier Giroud, ranskalainen jalkapalloilija
1986 – Fredy Guarín, kolumbialainen jalkapalloilija
1987 – Janne Keränen, suomalainen jääkiekkoilija
1988 – Sean Marquette, yhdysvaltalainen näyttelijä
Kuolleita
1817 – Joseph Dalton Hooker, englantilainen kasvitieteilijä ja tutkimusmatkailija (k. 1911)
1882 – Charles J. Guiteau, yhdysvaltalainen lakimies (presidentti James A. Garfieldin salamurhaaja) (s. 1841)
1883 – Henrik Borgström, suomalainen liikemies, kauppaneuvos, elinkeino- ja kulttuurielämän vaikuttaja (s. 1799)
1919 – John Strutt, Lordi Rayleigh, vuoden 1904 Nobelin palkinnon saanut englantilainen fyysikko (s. 1842)
1934 – Pitkien puukkojen yönä murhattuja:
Gustav Ritter von Kahr, saksalainen poliitikko ja pääministeri (s. 1862)
Kurt von Schleicher, saksalainen kenraali ja valtakunnankansleri (s. 1882)
Gregor Strasser, saksalainen puoluejohtaja (s. 1892)
1948 – Morris Fuller Benton, yhdysvaltalainen kirjainmuotoilija (s. 1872)
1952 – Mauno Pekkala, Suomen pääministeri (s. 1890)
1953 – Elsa Beskow, ruotsalainen kirjailija, satukirjailija, kuvittaja ja maalari (s. 1874)
1961 – Lee De Forest, yhdysvaltalainen insinööri (elektroniputken keksijä) (s. 1873)
1962 – Karl Fager, suomalainen teatteri- ja elokuvalavastaja (s. 1883)
1966 – Giuseppe Farina, italialainen autourheilija ja maailmanmestari (s. 1906)
1971 – Sojuz 11 -onnettomuudessa kuolleet neuvostokosmonautit:
Georgi Dobrovolski (s. 1928)
Viktor Patsajev (s. 1933)
Vladislav Volkov (s. 1935)
1985 – Haruo Remeliik, Palaun ensimmäinen presidentti (s. 1933) (salamurhattiin)
1991 – Jyrki Lindström, suomalainen sanoittaja, suomentaja ja toimittaja (s. 1943)
2001 – Osmo Alaja, Mikkelin hiippakunnan piispa (1959–1978) (s. 1915)
2001 – Chester Burton Atkins (”Chet Atkins”), yhdysvaltalainen kitaristi (s. 1924)
2005 – Éva Novák, unkarilainen uimari ja olympiavoittaja (s. 1930)
2005 – Aleksei Sultanov, neuvostoliittolais-yhdysvaltalainen pianisti (s. 1969)
2010 – Park Yong-ha, korealainen näyttelijä, laulaja ja tanssija (s. 1977)
2015 – Kari Salosaari, suomalainen teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja (s. 1932)
2016 – Geoffrey Hill, englantilainen runoilija (s. 1932)
2017 – Liisa Tenkku, suomalainen musiikkipedagogi (s. 1918)
2017 – Simone Veil, ranskalainen poliitikko ja ministeri (s. 1927)

Katso myös: kalenteri ~ 29. kesäkuuta, 1. heinäkuuta
Luokka:Kesäkuu
-06-30


AurinkoOminaisuudetKeskietäisyys Maasta1,4960×108 km[1]Näennäinen kirkkaus−26,8mAbsoluuttinen kirkkaus4,8MFyysiset ominaisuudetSpektriluokkaG2VVäri-indeksi B-V0,65Päiväntasaajan halkaisija1392000km
109 × MaaSäde päiväntasaajalla696000kmPinta-ala6,09×1012km²Tilavuus1,41×1027m³Massa1,9891×1030kg
333400 × MaaPainovoiman aiheuttama putoamiskiihtyvyys pinnalla274m/s²Mikroturbulenssi (pyörteisyys)1,20±0.05km/sLuminositeetti3,9×1026W[2]Kierto ja pyöriminenPyörähdysaika
· päiväntasaaja
· 30. leveysaste
· 60. leveysaste
· 75. leveysaste
27vrk6h36min
28vrk4h48min
30vrk19h12min
31vrk19h12minKiertoaika Linnunradan
keskustan ympäri226000000vFotosfäärin koostumusVety
Helium
Happi
Hiili
Rauta
Neon
Typpi
Pii
Magnesium
Rikki73,46 %
24,85 %
0,77 %
0,29 %
0,16 %
0,12 %
0,09 %
0,07 %
0,05 %
0,04 %
Aurinko (symboli: ☉) on tähti, jota Maa kiertää. Auringon ympärille syntyneet planeetat ja muut kappaleet muodostavat aurinkokunnan. Aurinko on tyypillinen tähti, jolla ei ilmeisesti ole mitään poikkeuksellisia ominaisuuksia.[3] Auringon perinteisiä suomalaisia nimiä ovat myös Päivä, Päivyt ja Päivänkehrä.[4] Isolla alkukirjaimella kirjoitettu Aurinko on erisnimi omalle tähdellemme lähinnä tähtitieteessä; jokapäiväisessä kielenkäytössä aurinko kirjoitetaan pienellä. Aurinko kiertää muiden Linnunrataan kuuluvien tähtien tavoin sen keskipistettä. Aurinko on ainoa sellainen tähti, jota kiertävällä planeetalla tiedetään olevan elämää.
Auringon elinkaari
Aurinko muodostui vajaa viisi miljardia vuotta sitten, ja noin viiden miljardin vuoden kuluttua sen energiavarat loppuvat.[5]
Energian tuoton lämpötila kasvaa, mikä johtuu helposti fuusioituvan vedyn vähenemisestä. Aurinko alkaa nyt tuottaa yhä enemmän kokoon luhistumista estävää energiaa hiili- ja muilla fuusioilla. Korkeammalla lämpötilalla tapahtuva nopea energian tuotanto aiheuttaa ongelmia: lämpö ei ehdi siirtyä vakaasti ytimestä ulos ulkoavaruuteen (vrt. lämmön siirtymisen hitaus). Tämän seurauksena Auringon koko kasvaa, sillä se varastoi energiaa. Säteily samalla lisääntyy ja aikaansaa ennen pitkää maapallon lämpenemistä, tosin hitaasti. 900 miljoonan vuoden kuluttua Auringon ollessa 5,5 miljardin vuoden ikäinen arvioidaan maanpinnan keskilämpötilan ylittävän Maan nykymuotoiselle elämälle kriittisen 30°C rajan.
Viiden miljardin vuoden kuluttua vety loppuu Auringon keskustasta, ja se alkaa hitaasti laajentua ja muuttua punaiseksi. Vähitellen Auringosta tulee punainen jättiläinen, joka nielaisee sisemmät planeetat Merkuriuksen ja Venuksen. Maapallo sulaa laavapalloksi, ja osa sen kivikehästä höyrystyy avaruuteen. Samalla Aurinko puhaltaa uloimmat kerroksensa planetaariseksi sumuksi, jolloin keskustassa oleva tiivis ydin paljastuu ja muuttuu myöhemmin valkoiseksi kääpiöksi. Jäljelle jäänyt Auringon ydin jäähtyy hitaasti valkoisesta kääpiöstä mustaksi kääpiöksi.[6]
Auringon ominaisuuksia
pintalämpötila 5780 K
massa 1,9891 × 1030 kg
säteilyn teho 3,846 × 1026 W[2]
säde 695500 km
keskitiheys noin 1410 kg/m3[2][7][8]
Auringon massaa, sädettä ja valovoimaa käytetään yleisesti yksikkönä muiden tähtien säteitä, massoja ja valovoimia käsiteltäessä.
Aurinkoa on pidetty aikaisemmin pienenä ja suhteellisen mitättömänä tähtenä. Nykyään tiedetään Auringon olevan kirkkaampi kuin 85% Linnunradan tähdistä, toisaalta suurin osa tähdistä on himmeitä punaisia kääpiöitä. Aurinko näkyisi paljain silmin suunnilleen 50 valovuoden etäisyydelle.[9]
Auringon säteilemä valo sisältää kaikki tunnetut värit. Avaruudesta katseltaessa Aurinko näyttäisikin valkoiselta. Maasta Aurinko kuitenkin näyttää usein keltaiselta, koska ilmakehä pysäyttää osan Auringon säteilemistä fotoneista.[10]
Auringon aktiivisuus

Auringon pinta muuttuu koko ajan. Sen pinnan ilmiöistä tunnetuin on auringonpilkut. Muita pinnalla tapahtuvia ilmiöitä ovat flaret eli roihupurkaukset, protuberanssit, granulat ja niin kutsutut auringonjäristykset, joita muun muassa ESA:n SOHO-avaruusluotain havaitsi. Aurinko myös virittää Maan lähiavaruuteen niin kutsutun avaruussään. Auringon aktiivisuuden huippukausina esiintyy niin kutsuttuja aurinkomyrskyjä, jotka näkyvät Maassa muun muassa voimakkaina ja laaja-alaisina revontulina ja esimerkiksi Kanadan ja Yhdysvaltain itärannikon pitkien sähkön siirtolinjojen jakeluhäiriöinä.[11] Auringon on raportoitu olleen vuonna 2009 himmeimmillään noin sadan vuoden aikana.[12]
Rakenne

Auringossa vallitsee niin korkea lämpötila, että aineet eivät esiinny kiinteässä, nestemäisessä tai kaasumaisessa olomuodossa, vaan kaikki aine on niin sanotussa neljännessä olomuodossa, plasmana.[13]
Aurinko saa säteilemänsä energian siten, että vety muuttuu heliumiksi Auringon ytimessä tapahtuvassa fuusioreaktiossa. Tämä energia siirtyy, ensin lyhytaaltoisena röntgensäteilynä ja edelleen pidempiaaltoisempana röntgensäteilynä ja lopuksi konvektiovirtauksena (lämpösiirtymisenä) Auringon pinnalle.[14]
Ydin
Ydin on Auringon sisin osa, jossa Auringon energian tuottavat fuusioreaktiot tapahtuvat. Sen läpimitta on noin 350000 kilometriä, siis noin neljännes Auringon koko läpimitasta. Ytimen tiheys on korkeimmillaan 150000 kg/m3 eli noin 150 kertaa veden tiheys. Paine on 225 miljardia ilmakehää.[14] Lämpötila on noin 13600000 kelviniä, eli se on huomattavasti lämpimämpi kuin Auringon pinta, jossa lämpötila on 5800 kelviniä. SOHO-luotaimen mittaustulokset viittaavat ytimen pyörivän pintaa nopeammin.[15]
Lukuun ottamatta Auringon eliniän loppuvaiheita miltei kaikki Auringon energia syntyy ytimen fuusioreaktioissa, joissa vety-ytimet eli protonit yhdistyvät heliumytimiksi vapauttaen suuria määriä energiaa. Joka sekunti noin 600 miljoonaa tonnia vetyä fuusioituu 596 miljoonaksi tonniksi heliumia. Suhteellisuusteorian mukaisesti sekunnissa noin 4 miljoonaa tonnia materiaa muuttuu energiaksi.[14] Auringon teho on noin 383 jottawattia, mikä vastaa noin sadan miljardin megatonnin tehoisen vetypommin räjähdystä joka sekunti. Silti ytimen suunnattomien mittasuhteiden johdosta tehotiheys on vain noin 0,272 kilowattia kuutiometriltä, vähemmän kuin yhden kynttilän teho.
Syntyneen energian täytyy kulkeutua Auringon ylempien kerrosten halki ennen vapautumista auringonvalona tai aurinkotuulen mukana. Arviot energian kulkeutumisajasta pintaan vaihtelevat 10000 vuodesta 170000 vuoteen.[16]
Säteilyvyöhyke
Auringon ydintä ympäröi säteilyvyöhyke, jossa ydinreaktioita ei enää tapahdu. Sen halki ytimestä tuleva energia siirtyy pinnalle absorboitumalla ja emittoitumalla nousten säteilyvyöhykkeen pintaa kohden, joka on noin 0,7 Auringon säteen[17] kohdalla. Energian siirtyminen on hidasta, ja ytimestä pintaan siirtyminen kestää kymmeniä miljoonia vuosia.[14]
Konvektiovyöhyke
Konvektiovyöhykkeessä energia siirtyy pääosin aineen konvektiovirtauksena pinnalle. Vyöhykkeen aine virtaa kohti Auringon pintaa. Pinnalla aine jäähtyy ja muuttuu täten tiheämmäksi ja vajoaa takaisin kohti Auringon ydintä.[14]
Auringon pinta
Auringon pintakerroksista, fotosfääristä, energiaa säteilee valonnopeudella ympäröivään avaruuteen sähkömagneettisen säteilyn kaikilla aallonpituuksilla, pääasiassa näkyvänä valona ja infrapunasäteilynä, jonkin verran myös ultraviolettisäteilynä. Fotosfäärin keskimääräinen lämpötila on noin 5800 K. Fotosfääri näyttää rakeiselta; siinä on kirkkaampia ja hieman tummempia kohtia. Tämä johtuu syvemmältä tulevista konvektiovirtauksista. 100 kilometriä paksussa fotosfäärissä esiintyy myös auringonpilkkuja, joiden kohdalla lämpötila on huomattavasti alhaisempi.[18]
Kaasukehä
Kaasukehä jakautuu suhteellisen ohueen, sisempään värikehään, eli kromosfääriin ja kauas ulottuvaan koronaan. Koko kaasukehä on sen verran harvaa, ettei se ole nähtävissä paljain silmin muulloin kuin auringonpimennyksien yhteydessä, jolloin kromosfääri näyttäytyy ohuena punaisena renkaana Auringon ympärillä. Kromosfäärin paksuus on noin 2000 km ja sen lämpötila noin 100000 kelviniä.[19][20]
Kaasukehän ulointa osaa kutsutaan koronaksi. Se muodostuu vielä harvemmasta, mutta hyvin kuumasta plasmasta, jonka lämpötila osittain on yli miljoona astetta, ja se ulottuu monen Auringon säteen verran siitä ulospäin. Etenkin sen ollessa aktiivisimmillaan auringon magneettiset roihupurkaukset irrottavat koronasta ainetta (mm. protuberansseista) massapurkauksina, joissa plasmaa sinkoutuu avaruuteen satojen kilometrien sekuntinopeudella. Varautuneiden hiukkasten törmätessä muutamaa päivää myöhemmin Maan magneettikenttään syntyy revontulia. Koronan plasmasta irtoavia varautuneita hiukkasia, pääasiassa elektroneja ja protoneja, liikkuu siitä poispäin avaruuteen jopa 900 km/s nopeudella. Tämä aurinkotuuleksi kutsuttu ilmiö ulottuu koko aurinkokunnan läpi. Sen hiukkasten ja magneettikentän vaikutuspiirissä olevaa avaruuden osaa sanotaan heliosfääriksi, jonka rajoilta, noin 50–100 AU:n etäisyydeltä olevasta heliopaussista katsotaan tähtienvälisen avaruuden alkavan.[19][20]
Auringonvalon terveysvaikutukset
Auringonvalo on Suomessa kesällä merkittävin D-vitamiinin lähde. Auringon UVB-säteily muuttaa ihon 7-dehydrokolesterolia D3-vitamiinin esiasteeksi. Ihmisen fysiologisen tarpeen ylittävä määrä kuitenkin hajoaa iholla auringonvalon vaikutuksesta, joten D-vitamiinin yliannostus auringosta ei ole mahdollinen. D-vitamiinisynteesin määrä on suurimmillaan päiväntasaajan lähellä, mutta Suomen leveysasteilla sitä tapahtuu vain kesäkuukausina ja silloinkin vain keskipäivän tienoilla.[21]
Auringonvalo vaikuttaa pimeähormoni melatoniinin eritykseen, joka on suurimmillaan öisin ja talvisin. Melatoniinilla on unettava vaikutus, joten auringonvalon puute päiväsaikaan voi aiheuttaa väsymystä ja häiritä uni-valverytmiä. Luonnollisen valon puute voi myös aiheuttaa kaamosmasennusta.[22]
Auringonvalo voi olla välttämätöntä lapsen silmän kehitykselle. Liian vähäinen auringonvalon saanti voi aiheuttaa likinäköisyyttä vähentämällä dopamiinin eritystä.[23] Australialaisen Sydneyn yliopiston tutkimusryhmän mukaan pienten lasten tulisi viettää vähintään 10 tuntia viikossa kirkkaassa auringonvalossa, jotta heidän silmämunansa kehittyisivät normaalinmuotoisiksi ja lapset välttyisivät erilaisilta näköongelmilta.[24]
Voimakas auringonvalo voi paksuntaa ja ryppyynnyttää ihoa ajan myötä.
Liian voimakkaalle ja pitkäaikaiselle auringonpaisteelle altistuminen voi polttaa ihon, mikä lisää melanooman riskiä.[25] Toisaalta joissain tutkimuksissa on havaittu, että melanoomasta selviävät todennäköisimmin ne potilaat, jotka ovat saaneet elämänsä aikana eniten auringonvaloa. Tämä viittaa siihen, että auringolla on myös syövältä suojaavaa vaikutusta.[26]
Auringolta suojautuminen

Aurinkoa ei saa koskaan katsoa suoraan paljain silmin tai optisella laitteella kuten kiikarit, kaukoputki tai kamera ilman tarkoitukseen sopivaa aurikosuodinta. Ei ole myöskään suositeltavaa katsoa muutamia minuutteja kauempaa edes suotimen kanssa.[27][28][29]

Havaitseminen
Aurinkoa voidaan havaita kaukoputkella heijastamalla sen kuva kaukoputken taakse tai käyttämällä himmentävää suodatinta, joka on objektiivin edessä. Se on myös turvallinen tapa tarkkailla Aurikoa.[29] Aurinkoa ei saa koskaan katsoa suoraan kiikarin tai kaukoputken läpi ilman aurinkosuodatinta, sillä se vahingoittaa näkökykyä. Jopa auringonpimennyksen yhteydessä auringon suora katsominen voi helposti vahingoittaa silmiä. Aurinkoa ei saa katsoa myöskään aurinkolasien tai sellaisen tummentavan suojan läpi, jota ei ole tarkoitettu Auringon katsomiseen. Auringonpimennystä katsottaessa tulee käyttää tähän tarkoitettua himmennintä tai hitsaajan suojalaseja numero 14.[27][28][29]
UV-säteilyltä suojautuminen
Auringon voimakkaalle UV-säteilylle pitkäaikaisesti altistunut iho palaa, mikä lisää riskiä sairastua ihosyöpään. Palamisalttiutta kuvaamaan on kehitetty UV-indeksi. Myös ihon palamisherkkyys vaihtelee eri henkilöillä. Vaaleilla henkilöillä ihoa suojaavan pigmentin muodostuminen on heikompaa, jolloin on käytettävä korkeamman suojakertoimen omaavia aurinkovoiteita tai valoa läpäisemätöntä suojavaatetusta. Tämän vuoksi aurinkorasvan käyttö on tietyissä olosuhteissa melkein välttämätöntä ihosyövältä suojautumiseksi.[30]
Auringon merkitys ihmiskunnalle
pienoiskuva|280px|Auringon fuusioreaktioiden energia on eri muodoissa ihmiskunnan huomattavin energianlähde. Merkittävistä energianlähteistä ainoastaan ydinvoima, geoterminen energia ja vuorovesivoima eivät ole peräisin Auringosta.
Aurinko on maapallon merkittävin energianlähde, joka kasveissa tapahtuvan yhteyttämisen kautta tuottaa melkein kaiken eliökunnan kuluttamasta energiasta. Myös ihmisten fyysinen käyttövoima on Auringosta lähtöisin, sillä kaikki ravinto alkaen kasvikunnasta päättyen ravintoketjun ylimpiin lenkkeihin edustaa varastoitunutta aurinkoenergiaa.[31] Ydinvoimaa sekä geotermistä ja vuorovesienergiaa lukuun ottamatta kaikki ihmiskunnan kuluttama energia on peräisin Auringon fuusioreaktioista eri väylien kautta.[32][33]
Aurinko on näyttävä ilmiö kaikkialla maapallolla ja se hallitsee muun muassa vuorokaudenaikojen vaihteluja. Siksi Auringolla on merkittävä asema eri kulttuureissa ja sitä palvotaan ja on palvottu jumalana muun muassa muinaisessa Egyptissä, Kreikassa, Roomassa, Amerikassa ja Japanissa.[34][35][36]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = toimittaneet Hannu Karttunen, Karl Johan Donner, Pekka Kröger, Heikki Oja, Markku Poutanen| title = Tähtitieteen perusteet| location = Helsinki| publisher = Tähtitieteellinen yhdistys URSA| year = 2016}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Golub, Leon & Pasachoff, Jay M.| title = Lähin tähtemme – tutkimuskohteena Aurinko| publisher = Ursa| year = 2004| version = (Alkuteos: Nearest Star – The Surprising Science of Our Sun)| id = ISBN 952-5329-37-2}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Krauss, Lawrence M.| title = Atomi: Matka maailmankaikkeuden alusta elämän syntyyn ja siitä edelleen| others = Translated by Juha Pietiläinen| publisher = Helsinki: Terra Cognita| year = 2002| version = (Alkuteos: Atom: An Odyssey from the Big Bang to Life on Earth...and Beyond, 2001)| id = ISBN 952-5202-51-8}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Tähtinen, Leena & Pohjolainen, Silja| title = Aurinko: tähden tarina| publisher = WSOY| year = 2005| id = ISBN 951-0-30083-7}}
Aiheesta muualla

Check date values in: |accessdate= (help)
Check date values in: |accessdate= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate= (help)
Check date values in: |accessdate= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Hevosen rakenne tarkoittaa hevosen ulkoisia rakenneominaisuuksia. Näihin luetaan ulkomuoto ja ulkoiset rakenteet, kuten jalkojen asento, runko ja tyyppi, sekä kulmaukset, liikkeet ja ruumiinosien suhteet toisiinsa. Hevosen rakenteen kuvaukseen kuuluu hevosen arviointi ja kuvaaminen tarkoitukseen kehitettyä sanastoa käyttäen niin, että kuvauksen perusteella voidaan arvioida kustakin yksilöstä sen edulliset piirteet, virheet ja puutteet. Erillisen kuvauksen kohteena voivat olla myös esimerkiksi hampaat tai kaviot[1]. Hevosen rakennetta ei pidä sekoittaa hevosen anatomiaan, joka on kuvaus sisäisestä rakenteesta.
Hevosen rakenteen kuvaus on olennainen osa kantakirjaamista, jossa tarkoituksena on luetteloida ja jalostukseen hyväksyä mahdollisimman hyvin rotumääritelmän täyttäviä eläimiä. Rakenteelliset ominaisuudet vaihtelevat eri rotujen välillä ja ne pyritään jalostettaessa säilyttämään .[1] Niinpä esimerkiksi hyvän ahaltekhevosen ominaisuuksin kuuluvat alhaalta ulospäin kaareutuva kaula (joutsenkaula), pitkä runko ja pitkät jalat johtaisivat suomenhevosen hylkäämiseen näyttelyssä.[2]
Myös saman rodun sisällä esiintyy erilaisia rakenteellisia ominaisuuksia. Rakenteen kuvaus mahdollistaa yksilöiden vertailun ja niiden soveltuvuuden arvioinnin esimerkiksi erilaisiin urheilulajeihin: esimerkiksi valjakkoajo suosii kapeaharteisempaa hevostyyppiä, esteratsastus taas lihaksikasta takaosaa.
Hevosten sopusuhtainen ja tasapainoinen rakenne vaikuttavat niiden kestävyyteen ja terveyteen.[1] ja näin myös työkykyyn. Yksittäiset poikkeamat ihanteena pidetystä rakenteesta aiheuttavat vain harvoin ongelmia normaalirakenteiselle hevoselle, mutta suuret poikkeamat heikentävät hevosen kestävyyttä ja altistavat sen loukkaantumiselle. Ne voivat myös vaikeuttaa liikkumista tai häiritä luuston kehittymistä. Tämä onkin tärkein yksittäinen peruste rakenteen arvioinnille.[3]
Suomessa rakennearvostelun perusteiden hallinta kuuluu useisiin Hevostalouden perustutkinnon osiin. Suomen Hippos kouluttaa virallisia rakennetuomareita.[4]

Yleisrakenne
Yleisrakenteen kuvaus käsittää hevosen ulkonäön kuvauksen ja käsittää yleensä seuraavat osat:

korkeus (joka voi vaihdella toisten hevosten keskimääräisen korkeuteen verrattuna)
sivukuva, erityisesti pään profiili, joka kertoo rodun alkuperästä
ruumiinosien suhde toisiinsa (säkäkorkeus ja rinnanympärys suhteessa muuhun kokoon)
Pään profiili kuvastaa usein myös hevosen vartalon mittasuhteita.
Säkäkorkeus
Hevosten korkeus vaihtelee suuresti. Jotkin miniatyyrihevosrodut eivät ylitä edes aikuisina 50 cm korkeutta, kun esimerkiksi shirehevoset voivat olla jopa kaksi metriä korkeita. Hevosen korkeus mitataan sä'än kohdalta. Pienimmillään se on metrin luokkaa, kuten falabellalla ja shetlanninponilla. Kaikkien aikojen kookkain tunnettu hevonen on vuonna 1846 syntynyt shirehevonen Sampson, joka oli 219 cm korkea.

Shetlanninponi, keskimäärin 100 cm
Suomenhevonen, keskimäärin 155 cm

Paino ja rakenteen raskaus
Aikuinen ratsuhevonen painaa keskimäärin 500 kg, mutta raskaat kylmäveriset, erityisesti shirehevoset voivat painaa 1,200 kg. Hevoseläinten paino on yleensä suhteessa niiden mittasuhteisiin siten, että pitkärunkoiset ovat kevyitä ja lyhytrunkoiset ovat painavia. Painon lisäksi puhutaan rakenteeltaan kevyistä, keskipainoista ja raskaista roduista. Kevytrakenteisen hevosen luusto on siro ja lihaksisto kevyttä, raskasrakenteisen luusto on jykevää ja lihakset suuret.

Hyvin lihava
Lihava
Hyväkuntoinen
Laiha tiine tamma
Erittäin laiha

Hyvin kevyt rakenne
Keskikevyt rakenne
Raskas rakenne
Hyvin raskas rakenne

Sivukuva
Sivukuvaa varten tarkastellaan hevosen muoto kuonopiistä ja kaulasta alkaen. Jotkin ruumiinmuodot liitetään tiettyihin rotuihin. Hevonen voi olla
kaarevamuotoinen, jos sen selkä on pyöreä, kaula kaareva
suora, jos sen selkä ja kaula ovat suorat,
kovera, jos sen selkä on notko ja kaula kaartuu.

Epämuodostuneen kyömy pään profiili
Varsin kyömy profiili
Kyömy profiili
Suora profiili
Arabianhevosille tyypillinen hieman kovera profiili
Korostuneen kovera profiili

Mittasuhteet
Mittasuhteilla tarkoitetaan hevosen yleisvaikutelmaa. Siihen vaikuttaa sen jalkojen pituus suhteessa korkeuteen sekä rinnanympäryksen suhde korkeuteen. Näitä kuvaamaan käytetään kolmea käsitettä:
Korkea tarkoittaa kevytrakenteisia ja solakoita hevosia, joilla on pitkät jalat ja runko on pikemmin korkea kuin leveä. Tällaiset hevoset ovat usein nopeita kilpahevosia kuten englannintäysiverinen ja ahaltekhevonen.
Keskikorkean hevosen runko on suurin piirtein yhtä korkea kuin se on leveä. Suurin osa hevosroduista kuuluu tähän luokkaan.
Matala hevonen on tanakka ja pyöreärunkoinen, ja sen jalat vaikuttavat lyhyiltä. Matala rakenne on yleinen kookkailla ja painavilla kylmäveriroduilla sekä alkukantaisilla poniroduilla.

Ardennienhevonen on matala.
Freiberginhevonen on keskikorkea.
Ahaltekhevonen on korkea.

Hevosen ruumiinosat
Hevonen jaetaan tavanmukaisesti kolmeen pääosaan: etuosa, runko ja takaosa.
Etuosa
Hevosen etuosaa on kaikki se, mikä sijoittuu satulassa istuvan ratsastajan etupuolelle. Siihen kuuluvat pää, kaula, säkä ja etujalat.

Pää
Yläosa: korvat, niska, otsaharja.
Etu: otsa, naama, nenäpiikki.
Sivu: korvasylkirauhanen, ohimo, silmäkulma, ripset, silmä, silmäluomi, leuka, leukaperä, sierain.
Takaosa: kurkku, leukaperä, leukapieli, leuka.
Alaosa: suu, ylähuuli, alahuuli, suupieli, hampaat, ikenet, kieli, kitalaki.

Pään profiili voi olla kyömy, suora tai kovera. Puhdasveriset arabianhevoset tunnetaan koverasta profiilistaan kun shirehevosten profiili on usein kyömy.
Kaula
Hevosen niskaa peittää harja. Kaulasuoni ja henkitorvi sijaitsevat kaulassa. Esimerkiksi andalusianhevonen on paksukaulainen rotu, ahaltekhevonen taas ohutkaulainen.
Etujalat
Lapa, kyynärpää, kyynärvarsi, etupolvi, etusääri, jänteet, yönsilmä, vuohisnivel, vuohinen, kannukset ja vuohiskarvat, ruunu, kanta ja kavio.

Runko
Runko on se hevosen osa, jonka päällä ratsastaja istuu.
Runkoon luetaan seuraavat osat:
Säkä, selkä, risti, rinta, kyljet, satulavyön sija, kupeet, maha, sukuelinten seutu, peräaukko, väliliha, hännäntyvi ja häntä.
Hevosen sukuelimet: tammalla emätin ja utare, orilla penis, tuppi ja kivekset.

Säkä

Säkä on hevosen kaulan tyvessä sijaitseva selän alue, joka on samalla tasolla kuin längensija tai hartia. Sä’än korkeus maasta, eli säkäkorkeus on perinteinen hevosen korkeusmitta. Alue on kosketusherkkä.
Selkä
Selkä on keskeinen hevosen rakenne, myös hyvin haavoittuva; sen rakenteita ei ole luotu kannattelemaan ratsastajan painoa. Selän rakenne korostuukin erityisesti työ- ja ratsuhevosten kohdalla.
Hevosen selkäosa mitataan sä'ästä lonkkaluun etureunaan. Sen pituus on noin yksi kolmannes hevosen rungon pituudesta mitattuna rinnasta istuinkyhmyyn. Pitkäselkäisellä hevosella selän pituus on tätä suhdetta suurempi ja lyhytselkäisellä vastaavasti pienempi.
Notkoselkäisyys tarkoittaa merkittävää sekäviivan kaareutumista alaspäin sä'än ja lanteen välissä. Notkoselkä johtaa usein pään kannatteluun korkealla, mikä aiheuttaa selän jäykkyyttä, kipuja ja liikuntaongelmia. Notkoselkäisyys on oire sidekudosten tai lihasten heikkoudesta. Se kehittyy vähitellen ikää myöten ja on erityisen selvää pitkäselkäisillä yksilöillä tai hevosilla, jotka eivät saa riittävästi harjoitusta.

Pitkä selkä.
Lyhyt selkä.
Notkoselkäinen hevonen.
Pitkä ja notko selkä.

Selän lihaksistoa voidaan hoitaa monilla tavoilla, joista yleisin on antaa hevosen käyskennellä lie’assa tai ratsastaa sillä. Eläinlääkäri saattaa hoitaa vakavia tapauksia mesoterapialla, mutta hevosten selkiä hoidetaan myös osteopatian keinoin. Myös kansanomaisiin parannuskeinoin on kuulunut monia keinoja auttaa hevosten selkävaivoja.

Hevosen takaosaan luetaan kaikki se, mikä jää ratsastajan taakse. Juuri näistä osista lähtee hevosen liikevoima.
Takaosa
Takaosaan kuuluvat:
Lautaset, lantio.
Takaraajat:
takapuoli, takareisi, takajalka, takapolvi, kinner, kinnerjänne, takasääri, yönsilmä, vuohinen, (kannukset ja vuohiskarvat), vuohisnivel, vuohinen, ruunu, kanta ja kavio.

Lautaset
Lautaset vastaavat ihmiset takamusta.
Häntä
Hevosen häntä on jouhien peittämä. Se ilmaisee tunteita ja sillä häädetään hyönteisiä. Tammikuun 1. päivästä 1996 alkaen Ranskassa syntyneiden hevosten hännän typistäminen on ollut kiellettyä. Amerikkalaiset eläinlääkärit suosittavat kannanotossaan vuodelta 2003 hännän typistämistä ainoastaan hevosen oman turvallisuuden tai terveyden ylläpitämiseksi. Toimenpidettä voidaan sen mukaan puoltaa esimerkiksi työympäristöllä, mutta ei kosmeettisilla syillä.[6]
Takajalat
Sääret
Hevosen takasääret sijaitsevat vuohisnivelen ja takapolven välissä.
Vuohiset
Vuohiset sijaitsevat juuri kavion yläpuolella vuohisnivelen ja ruunun välissä. Jos hevosella on vuohiskarvaa, se sijaitsee yleensä vuohisten takapuolella, mutta voi kasvaa koko säärenkin alueella.
Vuohiskarvat

Vuohiskarvat ovat kavion yläpuolella sijaitsevia jäykkiä karvoja, yleensä hevosen jalan takapuolella. Niiden runsaus riippuu hevosen rodusta ja ne ovat erityisen runsaita kylmäverisillä. Ne toimivat räystäskourujen tavoin niin, että hevosen jalkoja valuva vesi johtuu karvoja myöten kohti maata, eikä kulkeudu vuohisiin, jossa se joka voisi aiheuttaa vuohisrupea.
Vuohisnivelet
Vuohisnivelet sijaitsevat hevosen jalan alaosassa vuohisen ja säären välissä. Vuohiskarva kehittyy juuri niihin.
Kaviot

Kaviot ovat hevosen alaraajojen alin osa. Myös toisilla Equus-suvun jäsenillä, kuten aaseilla ja seeproilla on sama jalan rakenne, joka erottaa ne hevossuvun kantavanhemmista. Hevonen kuuluu kavioeläimiin ja sillä on pariton määrä varpaita, itse asiassa vain yksi ainoa. Ruumiinpainoa kannattelee ihmisen keskisormea tai -varvasta vastaava osa.
Hevosen jalat ja kaviot ovat olennainen osa hevosen liikkumiskykyä. Vaikka murtumien hoito onkin edennyt, aikuisen hevosen jalan suurten luiden murtuma johtaa edelleen usein hevosen lopettamiseen. Vielä hiljattain pidettiin selvänä, että nivelvaurio vammauttaa hevosen loppuiäksi, nykyisin kuitenkin tiedetään sekä vaurioista että niiden hoitamisesta enemmän.[7]
Lähteet

Aiheesta muualla
Suomen raviurheilun keskusjärjestön .
Sirpa Tähkämön kokoamia  Hevosmaailma-sivustolla.
Liisa Valtanen:-kotisivut.

Luokka: Hevonen
Luokka:Nisäkkäiden anatomia


Gintama (銀魂, Gin Tama, ”Silver Soul”, ”Hopeasielu") on Hideaki Sorachin luoma manga-, anime- ja elokuvasarja. Gintama sijoittuu Edoon (vuosien 1600–1868 Tokioon), joka on täyttynyt sodan jälkeen Amantoiksi kutsutuista avaruusolioista. Gintamassa kerrotaan monia eri tarinoita, jotka kuvaavat sarjan hahmojen selviytymistä sodan runtelemassa Edossa ja sen läheisyydessä. Sarjan protagonistina toimii veteraanisamurai Gintoki Sakata, joka työskentelee yorozuyana (suom. ”jokapaikanhöylänä”) yhdessä samurai-oppipoika Shinpachin ja avaruusoliotyttö Kaguran kanssa tehden miltein mitä tahansa työtehtäviä ansaitakseen elantonsa samalla yrittäen selviytyä maapallon poliittisesta konfliktista, joka sarjan lopussa yltyy koko universumin väliseksi maailmojen sodaksi.
Gintaman mangaluvut julkaistaan aluksi Weekly Shōnen Jump -lehdessä ja tämän jälkeen ne uudellenjulkaistaan taskukirjoina ympäri maailmaa.
Gintama-animen jaksot esitetään aluksi TV Tokyon kanavalla ja tämän jälkeen ne on mahdollista katsoa Crunchyroll-suoratoistopalvelun kautta.
Gintama-elokuvien julkaisusta vastaa Warner Bros. Gintamasta on tulossa myös live action -elokuva, joka julkaistaan vuoden 2017 heinäkuussa.[1][2]
Sarjan poikkeuksellinen rakenne
Hideaki Sorachilla on hyvin omaperäinen tarinankerronta. Hän on selvästi saanut vaikutteita muista mangasarjoista, mutta hän ei välitä lajityyppien ja eri genrejen aiheuttamista rajoitteista, minkä ansiosta Gintama on hyvin omaperäinen sarja. Gintama tunnetaan etenkin sen alkupuolen komediasta, mutta se kuitenkin sisältää useita eri muitakin genrejä, joiden ansiosta sarjassa esiintyy runsasta vaihtelua. Esimerkiksi viattoman rauhallisen slice of life tarinan jälkeen saattaa esiintyä väkivaltainen toiminta tarina. Kaikista parhaitten Gintama tunnetaan kuitenkin komediasarjana,  jossa on paljon taistelukohtauksia, sekä draamaa.[3][4]
Bigloben järjestämässä äänestyksessä Gintama valittiin maailman hauskimmaksi animesarjaksi.[5] Se on sijoittunut kärkisijoille myös monissa muissa äänestyksissä.[6]
Juoni
Gintama kertoo veteraanisamurai Gintoki Sakatasta, joka työskentelee "jokapaikanhöylänä" ja auttaa ihmisiä eri puolilla sodan turmelemaa Edoa. Amantot voittivat sodan ja pistivät ihmiskunnan arvot uuteen järjestykseen, jolloin Amantoille tuli suuremmat oikeudet kuin ihmisille.
Suuri osa ihmisistä menetti työpaikkansa amantoille, jolloin amantojen kansat alkoivat rikastua, kun taas ihmiset alkoivat köyhtyä. Jopa ihmiskunnan suurin johtaja, Japanin Shogun - Tokugawa Shige Shige joutuu työskentelemään Amantojen korkea-arvoisten silmien alla noudattaen tiukkoja määräyksiä, jotka Amantojen ylimmät, Tendoshun jäsenet ovat langettaneet.
Gintoki Sakata on kuitenkin sopeutunut näihin muutoksiin, vaikkakin hän rikkoo usein lakeja. Hän on perustanut Yorozuya Gin-Chan-nimisen yrityksen, jossa hän ottaa miltei mitä tahansa työtehtäviä vastaan. Rajoina ovat ainoastaan Gintokin moraali sekä palkkana saadun rahan arvon verrattavuus työtehtävän vaarallisuutteen.
Gintoki aloittaa tekemällä pieniä helppoja työtehtäviä auttaen ihmisiä arkiasioissa, mutta välillä hän joutuu sekaantumaan vaarallisiin asioihin, kuten huumebisneksiin, ihmiskauppoihin, rikollisorganisaatioiden taisteluihin sekä poliittisiin konflikteihin.
Tehdessään tehtäviä hän tapasi Shinpachi Shimura-nimisen samuraipojan, jonka isosiskon Gintoki pelasti prostituutiolta. Maksaakseen takaisin Shinpachi liittyi mukaan Gintokin yritykseen.[7]
Sitten he tapasivat maapallolle eksyneen avaruusolio Kagura-tytön. Kagura on hyvin voimakas yato-rodun amanto, minkä takia muuan rikollisorganisaatio hyväksikäytti hänen tuhoisia voimiaan. Gintoki pelasti hänet tämän rikollisorganisaation kynsistä.
Koska Kaguralla ei ollut kotia eikä rahaa, hän muutti asumaan Gintokin vaatekaappiin. Sitten eräänä työpäivänä Kagura löysi kadulta hylätyn jättiläiskokoisen avaruusoliokoiran Sadaharun, jolla on tapana pureskella ihmisten päitä. Kagura toi tämän koiran Gintokin luo.[8] Aluksi Gintoki ei pitänyt tästä, mutta lopulta Sadaharusta tuli osa perhettä.
Muita ihmisiä jotka yöpyvät usein Gintokin luona (ilman lupaa) ovat muun muassa koditon mies Madao sekä stalkkerininja Sarutobi, joka on ihastunut Gintokiin.
Gintokin kodin alemmassa kerroksessa on Snack Otose-niminen kapakka. Kapakan omistaa äkkipikainen, kovaääninen vanha nainen Otose, ja siellä työntekijöinä toimivat ex murtovaras Catherine sekä yliahkera robottisiivooja Tama.
Sarja kertoo enimmäkseen siitä kun Gintoki tekee erilaisia tehtäviä ja tutustuu paikallisiin ihmisiin, auttaen heitä parhaansa mukaan selviytymään köyhtyvässä ja väkivaltaisessa maassa, joka on täynnä rikollisuutta. Sarjan käännekohtana toimii ajanjakso, jolloin Takasugi aloittaa viimein suunnitelmansa Edon valtion tuhoamiseksi sekä Shogunin Tokugawa Shige Shigen surmaamiseksi, jolloin sarjan luonne muuttuu melkein täysin – komedian määrä vähenee ja sarja muuttuu vakavammaksi.[4] Pian tämän jälkeen paljastuu yhteys Gintokin, sekä Utsuron- koko universumin vaarallisimman olennon välillä, joka uhkaa kaiken elämän olemassaoloa koko maailmankaikkeudessa. Tämän yhdeyden takia Gintoki saattaa olla ainut jolla on edes pieni mahdollisuus pysäyttää Utsuro.
Taustatarina (ennen sarjan alkua)
Kun amantot hyökkasivat maan päälle, kahdestoista shogun sai surmansa ja Tokugawa Sada Sada astui hanen tilalleen. Tokugawa Sada Sada solmi rauhan liiton amantojen kanssa, mutta amantoille tuli paljon suuremmat oikeudet kuin ihmisille ja ihmiset tunsivat menettaneensä arvonsa. Amantot pitivät suorastaan ihmisiä pilkkanaan, kohtelivat heita alamaisinaan ja veivät heidän työpaikkansa. Näin ollen monet ihmiset, mukaan lukien samurait, alkoivat kapinoida amantoja vastaan ja vaativat Tokugawa Sada Sadaa pois vallasta. Sada Sada ei kuitenkaan tykännyt tästä, vaan loi Kansei Purge -nimisen lain, jonka mukaan kaikki kapinalliset pitää joko teloittaa tai vangita.
Kun Gintoki Sakata oli vasta muutaman vuoden ikäinen, mestari Yoshida Shouyou löysi Gintokin kuolleiden ruumiiden keskelta. Yoshida Shouyou päätti ottaa Gintokin oppipojakseen kouluunsa, jossa oli paljon muitakin Gintokin tapaisia orpoja lapsia. Mestari Yoshida opetti Gintokin taistelemaan ja opetti hänelle myos paljon elämänoppeja. Tokugawa Sada Sada pelkäsi, että Yoshida Shouyou saattaisi opettaa lapset kapinoimaan hänta ja hänen valtaansa vastaan, joten han lähetti parhaimman soturinsa, Oboro Yatagarasun vangitsemaan Yoshidan. Oboron armeija repi Gintokin väkisin pois Yoshidan käsistä ja poltti Yoshidan koulun tuhkaksi. Useita vuosia myöhemmin Gintoki alkoi yhdessä Katsuran, Takasugin ja Sakamoton armeijoiden kanssa sotia amantoja vastaan, viimeisinä samuraina. Gintoki tappoi tuhansia amantoja, jolloin hän sai liikanimen White Yaksha (valkoinen demoni). Hänestä tuli yksi amantojen pahimmista vihollisista. Gintoki oli kuin yhden miehen armeija. Hänen oli alun perin tarkoitus pelastaa kaapattu mestarinsa amantojen kynsistä, mutta lopulta mestari Yoshida sai surmansa. Tähän sotaan sekä Gintokin menneisyyteen liittyy paljon salaisuuksia, joita Gintoki ei paljasta niihin liittyvien traumojen vuoksi. Esimerkkinä tästä on hänen mestarinsa kuolema, joka on jättänyt jäljen Gintokin mielenterveyteen.
Muutaman vuoden kuluttua, kun sota oli jo loppunut, Gintokista oli tullut köyhä ja koditon. Eräänä talvisena päivänä hän lepäsi hautausmaalla Terada Tatsugoroun haudalla. Teradan leski, entinen aviovaimo, Otose käveli hänen haudalleen tuoden samalla mukanaan kynttilöitä ja manju-leivoksia. Terada oli aikoinaan kuollut taistellessaan amantoja vastaan yrittäessään puolustaa Kabukia, Edon kaupunginosaa. Otose rukoili ja uhrasi manjut haudan juureen. Tällöin Gintoki pyysi haudan takaa Otosea antamaan manju-leivokset hänelle. Otose vastasi, etta hänen aviomiehensä kiroaisi hänet tuonpuoleisesta. Tällöin Gintoki sanoi: ”Kuolleet eivät puhu, eivätkä ainakaan syö manju-leivoksia”. Näin ollen Otose päätti luovuttaa manjut Gintokille. Gintoki söi manjut ja teki lupauksen. Hän jatkaisi sitä tehtävää, joka Teradalta jäi kesken. Gintoki suojelisi Kabukin väkeä hänen puolestaan. Tämän lupauksen avulla Gintoki sai aloitettua uuden elämän ja paettua kokemansa sodan kauhuja. Sarjan juoni sijoittuu pääsääntöisesti tämän lupauksen ympärille. [4]
Utsuron synty, hänen todellinen päämäärä, sekä hänen yhteys Gintokin menneisyyteen

Maapallo maailmankaikkeuden arvokkaimpana planeettana
Kaikissa planeetoissa joissa on elämää, on uusiutuvaa "altanaksi" kutsuttua energiaa, jota keräämällä Tendoshusta tuli muinoin maailmankaikkeuden voimakkain yhteisö. Tätä altanaksi kutsuttua energiaa voi käyttää monenlaisiin tarkoituksiin, kuten käyttämään sitä polttoaineena, käyttämällä sitä erittäin terveellisenä ravintona, sekä valmistamaan siitä massatuho aseita. Maapallo on kuitenkin poikkeusellinen: Maapallo planeetalla on isommat altana pitoisuudet kuin missään muussa planeetassa. Tämän lisäksi Maapallon altana on hyvin erilaista muihin planeettoihin verrattuna. Maapallo on ainut planeetta jonka altanassa on todettu esiintyvän "itseään korjaavia ominaisuuksia", toisin sanoen Maapallon altana ei hajoa koskaan, vaan se korjaa itsensä takaisin alkuperäiseen muotoonsa. Tämän avulla Maapallon altanalla on mahdollista tehdä ihmeparannuksia. Sillä on mahdollista parantaa miltein mitä tahansa fyysisiä vammoja, sekä sairauksia.
Tämän takia Maapallo on Tendoshulle kaikista tärkein planeetta ja sielä sijaitsee myös Tendoshun päätukikohta. Edo/Tokio on Maapallon pääkaupunki, ja Japani on Maapallon "päävaltio" koska sielä sijaitsee Maapallon altanaa mekaanisin keinoin keräävä torni, eli eräänlainen altana kaivos.
Utsuron alkuperä
Yli 500 vuotta ennen sarjan tarinan alkua maapallolle syntyi altana nesteestä poika, jonka kehon kaikki solut koostuivat täysin altanasta. Syystä tai toisesta tämä poika murhattiin hyvin nuoressa iässä. Hän kuitenkin pian palasi kuoleista, koska altana palasi alkuperäiseen muotoonsa. Muut ihmiset pelästyivät tästä ja alkoivat pelätä tätä poikaa. Hänet murhattiin uudelleen lukuisia kertoja, häntä kidutettin yhä uudelleen ja uudelleen, mutta kaikki häneen kohdistuneet vammat parantuivat. Edes pojan aivojen tuhoaminen ei tappanut tätä, vaan altana palautti jopa hänen aivonsa takaisin alkuperäiseen muotoonsa. Tämä poika kuitenkin tunsi kaiken kivun, sekä kärsimyksen jota hänelle tehtiin. Koska hän kuoli ja eli aina uudelleen ja uudelleen hänen päähänsä alkoi muodostua eri hahmoja, sekä persoonia, koska ainut tapa hänelle lievittää kohtaamansa kärsimystä oli muuttua toiseksi henkilöksi ja yrittää elää jonain toisena henkilönä jokaisen kuoleman jälkeen. Kun hän alkoi kasvamaan aikuiseksi, hänet lukittiin tyrmään. Ahtaassa vankilassa äärimmäisen pitkään ollessaan hän alkoi vaihtamaan persoonaansa, sekä olemustaan entistä useammin koska se oli ainut tapa lievittää vankeuden tuomaa tyhjyyttä. Lopulta hän oli elänyt tässä tyrmässä niin kauan kunnes tyrmän ovi oli ruostunut ja hajosi rikki. Hänen tuolloinen persoonansa kävi kateeksi ihmisiä joilla oli parempi elämä. Hän halusi olla niin kuin muut ihmiset, jotka hänelle kärsimystä aiheuttivat, joten paetessaan viimein tyrmästään hän alkoi silmittömästi murhata ihmisiä armotta. Hänet vangittiin jälleen, mutta tällä kertaa salamurhaaja yhteisö Narakun toimin. Narakun tällöiset johtajat hoksasivat kuolemattoman soturin tuovan heille valtaa, joten he alkoivat käyttää tätä kuolematonta olentoa heidän voimakkaimpana soturinaan. Hänestä tuli noutajan, eli itse kuoleman esikuva ja Naraku antoi hänelle variksen maskin symbolisoimaan tätä. Häntä nimitettiin tällöin nimityksellä "demoni". Naraku kuitenkin aikojen saatossa piti tämän olennon olemassaolon vaisusti piilossa, eikä hän siten päätynyt ulkopuolisten ihmisten tietoisuuteen.
Yoshida Shouyoun synty
Useiden generaatioiden ajan tämä kuolematon ihmisolento taisteli Narakun puolesta ja massamurhaten ihmisiä samalla kun useita eri vaihtuvia persoonia eli hänen sisällään. Eräänä päivänä kaikki kuitenkin muuttui. Naraku oli hyökännyt muuan pienen pojan kylään teloittaen kaikki sen asukkaat. Tämä pieni poika raahattiin kylän keskelle, hänet teloitettiin ja hänet jätettiin yksin kuolemaan verenvuotoon. Narakun kuolematon soturi käveli tuhotun kylän keskellä tarkoituksenaan varmistaa kaikkien olevan kuolleita, mutta kun hän näki tämän pojan vuotamassa kuiviin hän alkoi tuntea sääliä. Hän tiesin miltä hidas kuolema tuntuu, joten hänen sisällään heräsin täysin uusi persoona, joka halusi auttaa tätä pientä lasta. Hän polvistui tämän pojan vierelle, otti miekkansa esille ja leikkasi oman kätensä valtimon auki. Altanan ansiosta hänen vertansa pumppasi hänen kehossaan loputtomasti joten hän pystyi vuodattamaan pojan sisälle erittäin ison määrän verta. Koska tämän olennon veri myös koostui täysin altanasta, altana jäi ikuisesti elämään tämänkin pojan kehossa. Toisin sanoen hän omalla altana energiallaan pidensi tämän pienen pojan elinikää. Hän ei tehnyt tästä pojasta kuitenkaan kuolematonta. Se olisi mahdotonta, koska vaikka altanaa pystyykin siirtämään, pojan keho ei luonnostaan olisi kuolematon, vaan hän eläisi pidempään verensä takia, mutta kuolisi jossain kohtaa elinvaurioihin, hänen kehonsa mädäntyessä. Hän otti tämän pienen pojan rinnalleen ja hänestä tuli tämän kuolemattoman ihmisolennon oppilas. Hänen sisälleen oli kehittynyt uusi persoona, joka oli hänen kaikista persoonistaan kenties kuuluisin: Mestari Yoshida Shouyou. Yoshida oli täysin erilainen kun mikään muu tämän olennon edellisistä persoonista. Yoshida Shouyou oli pyhä ihmis ja eläinrakas elämänopettaja joka halusi ylläpitää ja auttaa elämää hänen kuolemattomuudellaan. Hän piti huolen niin ihmisistä, eläimistä, kuin luonnostakin päämääränä tehdä olentojen elämästä onnellisempaa, sekä vähentää kärsimystä kaikkialla. Hän nimesi pienen oppilaansa Oboroksi, koska tällä pojalla oli hyvin tummat silmän aluset. Se oli alunperin Oboron ajatatus että Yoshida Shouyou alkaisi opettaa muitakin lapsia. Yoshida Shouyou ja Oboro päättivät paeta Narakun kynsistä. Naraku järjestö sai heidät kuitenkin kiinni. Koska Orobo ei tiennyt Yoshida Shouyoun todellisesta voimakkuudesta, sekä kuolemattomuudesta, Orobo uhrasi henkensä päästääkseen Yoshida Shouyoun pakenemaan. Tämä ei kuulunut Yoshida Shouyoun suunnitelmiin, hän olisi voinut pelastaa Oboron jos olisi ehtinyt väliin ajoissa mutta nyt Oboro vaikutti olevan kuollut murskautuessaan ison kivikasan alle taistellesaan Narakua vastaan. Yoshida Shouyou luuli oppilaansa kuolleen ja pakeni suruissaan. Altanan voima oli kuitenkin voimakkaampi kuin Yoshida Shouyou luuli ja Orobo parani vammoistaan jotenkuten. Orobo palasi Narakujärjestöön ja valehteli jotta Yoshida Shouyou pääsisi vapaaksi. Yoshida Shouyou aloitti uuden elämän vapaana miehenä. Hän perusti koulun jonne hän etsi orpoja lapsia oppilaiksi ja opetti näille monenlaisia elämänoppeja. Hän opetti heidät myös taistelemaan, mutta piti huolen siitä etteivät oppilaat käyttäisi hänen opettamiaan taistelutaitojaan vääriin tarkoituksiin. Kaikista kuuluisimman oppilaansa, Gintoki Sakatan Yoshida Shouyou löysi kuolleiden ruumiiden keskeltä. Gintoki Sakata oli hyvin pieni yksinäinen selviytyjä joka juuri ja juuri pystyi edes pitämään miekkaa kädessä, mutta siitä huolimatta hänen oli pakko taistella selviytyäkseen. Yoshida Shouyou oli ensimmäinen ihminen joka antoi Gintokille hellyyttä ja turvaa. Yoshida Shouyou otti Gintokin asumaan omaan kouluunsa. Gintoki Sakatasta tuli Yoshida Shouyoun lempioppilas, vaikkakin Yoshida Shouyou käsitteli kaikkia oppilaitaan tasa-arvoisesti. Muita Yoshida Shouyoun oppilaita olivat esimerkiksi genraaliksi kasvatettu, mutta vanhempansa ja sukulaisensa menettänyt Katsura Kotaro, sekä Takasugi Shinsuke, joka ei ollut orpo ja tuli alunperin vastakkain asettuvalta dojolta, mutta päätti lopulta asuttautua Yoshida Shouyoun huostaan oman perheensä vastustuksesta huolimatta.
Yoshida Shouyoun pidätys, sekä Gintokin ensimmäinen lupaus
Oboro oli kasvanut jo murrosikään, kun päätti viimein käydä tapaamassa Yoshida Shouyouta pitkästä aikaa. Hän löysi Yoshida Shouyoun koulun ja yritti tervehtiä vastaan kävelevää Yoshida Shouyouta, mutta Yoshida Shouyou käveli hänen ohitse eikä vaikuttanut tunnistavan Oboroa. Oboroon tuli kateeksi muille Yoshida Shouyoun oppilaille. Oboro oli uhrannut koko henkensä Yoshida Shouyoun vuoksi, oli kärsinyt hirveän määrän kärsimystä melkein kuolessaan ja oli palvellut Narakussa vuosia vain pitääkseen heidät loitollaan Yoshida Shouyousta mutta nyt Yoshida Shouyou ei edes tunnistanut Oboroa. Yoshida Shouyou palasi takaisin Narakuun vihaisena ja ilmiantoi Yoshida Shouyoun samalla antaen Yoshida Shouyoulle vankeusmääräyksen Narakun pettämisestä. Narakun jäsenet polttivat Yoshida Shouyoun koulun ja repivät vielä alle 12 - vuotiaan Gintokin väkisin Yoshida Shouyoun sylistä. Yoshida Shouyou antoi paniikissa ja shokissa ollelle Gintokille lupauksen pikkurilli eleellä: "Suojele kaikkia puolestani." - Samalla kun Narakun jäsenet raahasivat Yoshida Shouyoun pois, vankeuteen.
Sota, sekä Gintokin toinen lupaus
Amantot hyökkäsivät maanpäälle ja he liittoutuivat Japanin valtion päämiesten, sekä Naraku järjestön kanssa. Valtaosa ihmisistä eivät kuitenkaan tykänneet tästä koska amantoille tuli paljon isommat oikeudet kuin ihmisille ja amantot veivät heidän työpaikkansa. Täten alkoi suuri sota maapallon kapinaalisten, sekä tendoshun välillä. Gintoki, Katsura, sekä Takasugi osallistuivat tähän sotaan tarkoituksenaan etsiä, sekä vapauttaa mestarinsa Narakun kynsistä. Kun Gintoki ja Takasugi eräässä vaiheessa jäivät alakynteen taistelemaan kaksisteen isoa amantolaumaa vastaan Gintoki teki Takasugille lupauksen: Että hän pelastaisi Yoshida Shouyoun, vaikka Takasugin kuoleen ruumiin yli.
Teloitus-seremonia ja Gintokin päätös
Takasugi ja Katsura lopulta löysivät Yoshida Shouyoun, mutta vastarinta oli liian voimakas. Yhteistyössä Tendoshun kanssa, Naraku sai Katsuran, sekä Takasugin kiinni panttivangeiksi. Yoshida Shouyou talutettiin jyrkänteelle, Katsura ja Takasugi sidottiin ja pakoitettiin makaamaan Yoshida Shouyoun takana. Oboro oli paikanpäällä. Oboron mielestä pelkkä kuolema ei olisi ollut tarpeeksi rangaistukseksi, joten Oboro ehdotti Yoshida Shouyoun oppilaille, sekä Yoshidalle henkistä kidutusta, joka sattuisi jopa enemmän kuin kuolema. Gintoki oli vielä vapaana ja hänelle annettiin 3 vaihtoehtoa:
Gintokin vaihtoehto 1
Ensimmäinen Gintokille annettu vaihtoehto olisi omatoimisesti mestata ystävänsä Katsura, ja Takasugi samalla kun Yoshida Shouyoun pakotettaisiin katsomaan tämä teloitus vierestä.
Tällöin Gintoki ja Yoshida Shouyoun jätettäisiin henkiin, mutta Gintoki menettäisi ystävänsä, ja rikkoisi lupauksensa jonka teki Yoshida Shouyoulle, kun Gintoki revittiin pois hänen sylistään.
Tosin tällöin he onnistuisivat sodassa heidän päämäärässään, joka oli vapauttaa Yoshida Shouyou.
Gintokin vaihtoehto 2
Toinen Gintokille annettu vaihtoehto olisi omatoimisesti mestata mestarinsa, isäpuolensa Yoshida Shouyou samalla kun hänen oppilaansa Katsura ja Takasugi pakotettaisiin katsomaan tämä teloitus läheltä. Tällöin Gintoki ja hänen ystävänsä jäisivät henkiin, mutta Gintokin koko elämän tärkein henkilö kuolisi. Tämän lisäksi heidän koko syy sotaan osallistumiselle, sekä kaikelle verenvuodatukselle olisi ollut turhaa. Tämän saatosta Gintoki joutuisi myös rikkomaan Takasugille antamansa lupauksen.
Gintokin vaihtoehto 3
Gintokilla olisi myös vaihtoehtona vastustaa näitä molempia vaihtoehtoja taistelemalla samaan aikaan Narakua, Oboroa, sekä Tendoshua vastaan. Jos hän voittaisi, hän saisi pelastettua kaikki elämänsä tärkeät henkilöt, saisi pidettyä kaikki lupauksensa, sekä onnistuisivat sodassa heidän päämäärässään, joka oli vapauttaa Yoshida Shouyou. Tässä vaihtoehdossa olisi kuitenkin äärimmäisen suuri riski. Jos Gintoki itse kuolisi, niin kaikki muutkin teloitettaisiin.
Gintokin valinta, sekä sen seuraukset
Gintoki teki valinnan. Hän käveli jyrkänteelle mestarinsa taakse, samalla kun Takasugi huusi Gintokille vaatien Gintokia valitsemaan toisin. Gintoki ei kuitenkaan kuunnellut. Yoshida Shouyou vilkaisi Gintoki Sakataa viimeisen kerran ja lausui viimeiset sanansa: "Kiitos." Nähdessään tämän Gintoki alkoi hiljalleen itkeä samalla irroittaen Yoshida Shouyoun pään irti. Takasugi karjui ja rimpuili lopulta päästessään irti. Takasugi juoksi Gintokia päin kiroessaan Gintokin nimen. Viimeinen asia jonka Takasugi näki vasemmalla silmällään oli Gintokin kyyneleet valumassa maahan Yoshida Shouyoun pään juurelle. Oboro vastasi tähän penetroimalla Takasugin vasemman silmän läpi kunai veitsellä jolloin Takasugi menetti vasemman silmänsä kokonaan.
Tästä johtuu Takasugin viha Gintokia kohtaan. Hän olisi ollut valmis uhrautumaan mestarinsa puolesta. Yoshida Shouyoun oppilaat hajaantuivat. Gintoki jäi elämään yrittäen soveltautua yhteiskunnan elämään. Katsura jäi vaatimaan muutosta, yrittäen saada Shogunia pois vallasta. Takasugi jäi vihaamaan Japanin valtiota yli kaiken päämääränään tuhota Shogun, Shogunin liittolaiset, Narakujärjestö, sekä Tendoshu hinnalla millä hyvänsä.
Utsuron synty, sekä Utsuron todellinen päämäärä
Yoshida Shouyoun oppilaat eivät tienneet hänen kehonsa olevan kuolematon. Yoshida Shouyoun ruumis heitettiin palamaan liekkeihin, mutta hänen kehonsa nousi kuolleista ja hänen koko päänsä kasvoi takaisin. Tosin Yoshida Shouyou hänen sisällään oli kuollut. Yoshida Shouyoun sisälle oli vaihtunut toinen persoona, joka on tämän kuolemattoman kehon viimeinen olemus: Utsuro. Utsuro on kuin päinvastainen versio Yoshida Shouyousta. Utsuro vihaa elämää yli kaiken ja hän ei tunne juurikaan mitään arvoa elämää kohtaan. Ainut asia jota hän haluaa on ainut asia jota hänellä ei ole, eli kuolema. Kuolema on myös ainut asia jota Utsuro arvostaa, koska kuolema on ainut tapa päästä lopullisesti eroon kärsimyksestä, jota hän on joutunut kokemaan yli 500 vuotta. Kauhistuessaan Utsuron kuolemattomuudesta Tendoshun järjestö vangitsee Utsuron ja alkaa tehdä tällä tieteellisiä kokeita. Utsuro lupaa luovuttaa elämää pidentävää verta vapaaehtoisesti Tendoshun jäsenille, mikäli nämä yrittäisivät etsiä keinoa tappaa hänet ja ottaisivat Utsuron mukaan Tendoshun järjestöön. Utsuro ei kuitenkaan kerro Tendoshun jäsenille ettei hänen verensä oikeasti tee muista olennoista kuolemattomia, vaan hän odottaa niin kauan kunnes Tendoshun jäsenten kehot alkavat mädäntyä, jolloin he alkavat hitaasti kitua kuoliaaksi, jolloin Utsuro saa syrjäytettyä suurimman osan Tendoshusta tieltään. Seuraavaksi Utsuro kaappaa väkivalloin Harusame rikollisyhteisön laivueen omaan käyttöönsä ja lähettää niiden miehistöt matkalle kaikkiin planeettoihin joilla esiintyy elämää räjäyttäen nämä planeetat hyväksikäyttäen niiden altana energiavarastoja. Tämä kaikki on osana hänen todellisia suunnitelmiaan: Ainut tapa Utsurolle kuolla olisi tuhota Maapallo, sekä Maapallon altana energiavarastot, mutta se olisi mahdotonta koska Tendoshun jäsenet suojelisivat Maapalloa kaikin voimin. Utsuro on kuitenkin keksinyt tähän keinon. Räjäyttäessään kaikki elolliset planeetat niiden omilla altana energioilla, vain ja ainoastaan planeettojen ulkopuolella sijaitsevat avaruusalukset olisivat turvassa. Näiden laivueiden miehistöt joutuisivat kokemaan omien kotiplaneettojensa täyden tuhon ja kuoleman. Tämän johdosta laivueiden luottamus Tendoshuun särkyisi täysin ja he alkaisivat matkustaa Maapalloa kohti kahdesta syystä: 1. koska se olisi viimeinen planeetta jossa voisi elää 2. Jotta he voisivat kostaa Tendoshulle kotiplaneettansa tuhoamisen. Tällä tavalla Utsuro aiheuttaisi sodan koko maailmankaikkeuden kesken  ja sen koko sodan keskipisteenä olisi Maapallo. Sota olisi niin suuri että Maapallo tuhoutuisi siitä täysin.
Sarjan lopussa Gintoki kohtaa lukuisien taistelujen jälkeen Utsuron viimein ja oppii kaiken mitä on oikeasti tapahtunut. Sarjan viimeinen tarina keskittyy tämän universaalin sodan ympärille samalla kun Gintoki joutuu kohtaamaan uudelleen syntyneen mestarinsa, ja estämään tätä tuhoamasta Maapalloa. [9]

Tuotantokaudet ja aikajana (animen mukaan)
Jaksojen oikea katsomisjärjestys
Jaksot 3–201 (kaksi ensimmäistä jaksoa ovat fillereitä, jotka eivät mitenkään liity sarjan oikeaan tarinaan)
Jaksot 202–265 [Gintama HD/Gintama 2012 & Gintama Enchousen]
Jaksot 266–316 [Gintama 2015/Gintama 2016]
Jaksot 351 - ? [Gintama 2017 - Viimeinen kausi]
Extrakaudet & Jaksot
Yorinuki Gintama-san koostuu ainoastaan uusintajaksoista.[10]
Ensimmäinen OVA jakso sijoittuu jaksojen 1–61 paikkeille
Toinen OVA-jakso on "huijausta," eikä sillä ole mitään tekemistä Gintaman oikean tarinan kanssa.[11]
Kolmas OVA-jakso sijoittuu jaksojen 266–350 paikkeille.[12]
Neljäs OVA-jakso sijoittuu jaksojen 298 ja 299 väliin. Kyseisessä OVA:ssa on pidennetty versio Shogun Assassination -tarinan trailerista, jossa katsojille paljastetaan etukäteen yksi koko sarjan suurimmista juonenkäänteistä. Tämä kannattaa jättää katsomatta, jos sen haluaa nähdä yllätyksenä myöhemmin.[13]
Sarjan viidennes OVA-jakso on animeversio Gintama mangan "Love Potion" tarinasta ja se sijoittuu jaksojen 295 - 299 väliin.[14]
Ensimmäinen elokuva sijoittuu jaksojen 58–61 paikkeille.
Toinen, uudempi elokuva sijoittuu jaksojen 253–265 paikkeille.
Jaksot 101–105 ollaan julkaistu uudelleen teräväpiirtoversiona (eräänlainen elokuva).
Gintama Sakuri Matsuri konserteissa on yleensä nähtävillä ennennäkemättömiä kohtauksia.[4]
Lista sarjan merkittävimmistä hahmoista

Manga
Hideaki Sorachi alkoi piirtämään Gintama-mangaa vuonna 2003 ja sitä julkaistiin Weekly Shōnen Jump lehdessä. Siitä ollaan myös julkaistu paljon erillisiä painoksia. Mangasta tuli pian hyvin suosittu, ja vuonna 2009 näitä erillisiä Gintama-manga painoksia oltiin myyty yhteensä jo yli 29 miljoonaa kappaletta. Mangaa on ilmestynyt tällä hetkellä yli 54 painosta. Mangassa luvut (eli tarinat) on nimetty opetuksiksi (eng. lesson), ja niitä on ilmestynyt yli 500.[51]
Anime
Animea on ilmestynyt vuodesta 2005 lähtien ja sitä on julkaistu yli 300 virallista jaksoa, jotka kestävät yleensä noin 25 minuuttia. Animesta on olemassa myös neljä "ova-jaksoa."[52] Vuodesta 2008 lähtien animea on voinut katsoa ilmaiseksi Crunchyroll-sivustolla.
Ensimmäinen elokuva, Shinyaku Benizakura-hen
Ensimmäinen elokuva ilmestyi vuonna 2010. Elokuvassa Murata Tetsuko -niminen aseseppä soittaa hätäpuhelun Yorozuya-perheelle, koska kirottu Benizakura-niminen demonimiekka on varastettu. Gintoki Sakata ottaa tehtävän vastaan ja alkaa etsiä johtolankoja. Yllättäen hän löytää Benizakura-miekan arkkivihollisensa Okada Nizoun kädestä. Okada Nizou väittää Gintokille, että Katsura Kotarou on kuollut ja että hän ei itse olisi pystynyt kukistamaan häntä, mutta Benizakura-miekan demoniset voimat toivat lopulta voiton hänelle. Gintokin ja Okadan välille syntyy kaksintaistelu, samalla kun Kagura, Shinpachi ja Elizabeth etsivät todisteita siitä mitä oikeasti tapahtui ja mitä voimia salaperäinen Benizakura-miekka sisältää. Pian he tajuavat, että kyseessä on Takasugi Shinsuken laatima suunnitelma ja että Yorozuya-perhe oli jo aikoja sitten astunut Takasugin suunnittelemaan ansaan.[53]
Toinen elokuva, The Final Chapter: Be Forever Yorozuya
Tämän elokuvan käsikirjoitti mangan tekijä Hideaki Sorachi. Toisin kuin edellisessä elokuvassa, tämän elokuvan juoni on uusi, eikä se perustu mihinkään mangassa tai animessa nähtyihin tarinoihin. Elokuva julkaistiin 6. heinäkuuta 2013 ja sen julkaisi Warner Bros studio. Avausviikolla elokuvasta tuli viikon neljänneksi katsotuin elokuva Japanin elokuvateatterissa ja se myi viikon aikana n. 281859900 jeniä. Elokuvaa on kehuttu niin fanien kuin kriitikoidenkin keskuudessa. Elokuvassa Gintoki aikamatkustaa vahingossa tulevaisuuteen, jossa hän on kuollut.[54][55]
Oheistuotteet
Gintamasta on myyty runsaasti oheistuotteita, muun muassa figuureja, vaatteita, julisteita ja jopa ruokaa/karkkia Gintaman sponsoroimana. Sarjasta on tehty myös lukuisia videopelejä eri konsoleille ja sarjan hahmoja esiintyy monissa videopeleissä.[56]
Live-tapahtumat
Muun muassa, Gintaman Sakura Matsuri -konserteissa on esiintyyt monia kuuluisia yhtyeitä, kuten Spyair, Does, Piko, Serial TV Drama ja monia muita yhtyeitä. Live-tapahtumissa nähdään usein myös sarjan hahmojen ääninäyttelijät tekemässä live-äänityksiä yleisön edessä.[57]
Aloitus ja lopetuskappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Shōnen
Luokka:Toiminta-anime ja -manga
Luokka:2000-luvun anime ja manga
Luokka:Animesarjat
Luokka:Mangasarjat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Persianlahden sota eli operaatio Desert Storm () oli sota, joka käytiin Irakin ja yhdysvaltalaisen kenraali Norman Schwarzkopfin johtaman monikansallisen liittouman välillä vuonna 1991.
Irakin hyökkäys Kuwaitiin 2. elokuuta 1990 johti välittömästi YK:n turvallisuusneuvoston vaatimukseen Irakin joukkojen vetäytymiseksi ja Irakia vastaan asetettuihin talouspakotteisiin. Yhdysvallat ryhtyi myös pikaisesti lähettämään joukkoja Persianlahden alueelle (operaatio Desert Shield, ), ilmoittaen joukkojen välittömäksi tehtäväksi Saudi-Arabian puolustamisen. Kun kansainvälisen yhteisön poliittinen painostus ei saanut Saddam Husseinia vetämään Irakin joukkoja Kuwaitista salli YK:n turvaneuvosto myös voimakeinot miehittäjän karkottamiseksi maasta. Yhdysvallat kokosi seuraavien kuukausien aikana 34 maan liittouman Irakia vastaan ja  siirsi Persianlahdelle yhteensä noin 575000 sotilasta. 12. tammikuuta 1991 Yhdysvaltain kongressi antoi presidentille valtuudet sotilaallisen voiman käyttöön Irakin ajamiseksi Kuwaitista.
Sodan syyt
Kuwait ja Yhdistynyt kuningaskunta allekirjoittivat 1899 sopimuksen, jonka mukaan Britannia hoitaa maan ulkopolitiikan sekä ulkomaille tapahtuvan kaupan. Sopimuksen syntyyn vaikutti Saksan keisarikunnan imperialismi alueella. Britannia suojasi maata ensimmäisessä maailmansodassa, jonka seurauksena Arabian niemimaata hallinnut Ottomaanien valtakunta hajosi ja alueelle syntyi useita uusia valtioita kuten Irak. Alueen jako ei ottanut huomioon alueen heimorajoja eikä eri alueiden erilaisia kulttuuritaustoja.[1]
Alueelta löytynyt öljy ja sen käytön jatkuva lisääntyminen sekä sitoutuminen valtioiden taloudellisiin ja poliittisiin etuihin nosti alueen merkitystä. Kuwaitin julistauduttua itsenäiseksi Isosta-Britanniasta 19. kesäkuuta 1961 Irak kieltäytyi tunnustamisesta ja samalla ilmoitti alueen kuuluvan itselleen. Hyökkäyksen uhatessa Kuwait pyysi apua entiseltä emämaaltaan, jonka sotilaallinen väliintulo heinäkuussa 1961 esti tapahtumien etenemisen.[2]
Irak aloitti vuonna 1980 Irakin–Iranin sodan, joka Iranin takia pitkittyessään ajoi Irakin valtaviin velkoihin. Tukholman kansainvälisen rauhantutkimusinstituutin (SIPRI) arvion mukaan Irak käytti raskaan aseistuksen ostamiseen vuosina 1984–1989 liki 12 miljardia dollaria. Irak oli ollut Neuvostoliiton aseteollisuuden paras asiakas, mutta myös länsimaat, etenkin Ranska ja Saksa, olivat hyötyneet asekaupasta Irakin kanssa. Vasta vuonna 1987 suurvallat ryhtyivät tositoimiin lopettaakseen sodan, jossa jo toista miljoonaa ihmistä oli saanut surmansa. Siihen mennessä oli tullut selväksi, ettei Iranin uskonnollista johtajaa ajatollah Khomeinia pystyttäisi kukistamaan, ja sodan osapuolet olivat valmiit tasapeliin. Vuonna 1988 päättyneen sodan jälkeen Irak oli velkaa varsinkin Kuwaitille. Irakissa oltiin muille arabimaille katkeria siitä, etteivät ne olleet tukeneet Irakia kyllin sen taistelussa Iranin islamilaista šiiafundamentalismia vastaan[3][4].
Historiallisten syiden lisäksi ainakin viittä eri syytä joko yhdessä tai erikseen voidaan pitää hyökkäyksen syynä. Nämä ovat[5]:
Irak ei kyennyt maksamaan  Irakin-Iranin sotaan saamaansa 80 miljardin dollarin lainaa takaisin, jolloin maa väitti käyneensä sotaa Kuwaitin ja Saudi-Arabian etujen vuoksi. Kuwait pysyi tiukkana ja vaati lainaamiensa 65 miljardin dollarin takaisinmaksua tarjoten Irakille taloudellisen ja sisäpoliittisen syyn hyökkäykselle.
Kuwaitin rikkaudet helpottaisivat Irakin talousongelmia
Kuwaitin poraukset miehittämättömällä raja-alueella Rumailassa
Öljyn ylituotanto, joka oli leikannut alueen maiden öljytuloista merkittävän osan.
Lopullisen syyn Saddam sai, kun Kuwaitin emiiri kieltäytyi ehdotetusta rauhanneuvottelusta vedoten Arabiliiton samanaikaiseen kokoontumiseen.
Irakin johtaja Saddam Hussein syytti toukokuun 1990 Arabiliiton huippukokouksessa joitain arabimaita öljyn myymisestä polkuhintaan[3]. Saddam uhkasi 17. heinäkuuta 1990 käyttää voimakeinoja Kuwaitin ylituotannon ja alihinnoittelun estämiseksi. Saddam väitti Kuwaitin ja Arabiemiraattien toimien vieneen Irakilta 14 miljardia dollaria öljytuloina. Heinäkuussa OPEC päätti nostaa öljyn hintoja ja asetti tuotantokiintiöt. Silti Irakin ulkoministeri Tariq Aziz sanoi Kuwaitin vieneen Irakin öljyä maiden väliseltä puolueettomalta alueelta. Aziz otti Kuwaitille takaisin maksettavista lainoista 2 miljardia dollaria pois[6].
Irak keskitti 24. heinäkuuta 1990 30000 sotilasta Kuwaitin vastaiselle rajalle. Egyptin presidentti yritti sovitella kiistaa käymällä Irakin, Kuwaitin ja Saudi-Arabian pääkaupungeissa. 25. heinäkuuta Yhdysvaltain Irakin suurlähettiläs sanoi Saddamille, ettei Yhdysvallat sekaannu arabien keskinäisiin selkkauksiin, mutta suojellakseen ystäviä on valmiina käyttämään voimaa. Irak jatkoi armeijansa lisäämistä Kuwaitin vastaisella rajalla. 17. heinäkuuta Kuwait suostui muihin Irakin korvausvaatimuksiin Warbajin ja Bubijanin saarten luovuttamista lukuun ottamatta. Pari päivää myöhemmin Jordanian kuningas Husseinin sovitteluyritys meni pieleen, ja heinäkuun viimeisenä päivänä pidetyt Irakin ja Kuwaitin kahdenkeskiset neuvottelut kariutuivat[6].
Ennen hyökkäystä Kuwaitiin Saddam Hussein oletti, ettei hänen tarvitsisi sen johdosta pelätä kansainväliseltä yhteisöltä enempää kuin moitteita. Irakin hyökättyä Iraniin syyskuussa 1980 oli kulunut viikko ennen kuin YK:n turvallisuusneuvosto oli ylipäätään saatu koolle. Kun turvallisuusneuvosto oli vihdoin kokoontunut, se oli tyytynyt kehottamaan osapuolia lopettamaan sotatoimet tuomitsematta Irakia hyökkääjäksi. Tämän jälkeen oli kulunut kaksi vuotta ennen kuin turvallisuusneuvosto oli jälleen käsitellyt Irakin-Iranin sotaa, mutta silloinkaan ei ollut pystytty sopimaan mistään toimista sen suhteen. Vasta syksyllä 1983, kun YK:n pääsihteerin Javier Pérez de Cuéllarin johtamissa tutkimuksissa oli saatu todisteet siitä, että Irak oli käyttänyt kemiallisia aseita iranilaisia ja oman maan kurdeja vastaan, turvallisuusneuvoston puheenjohtaja oli julkisesti nuhdellut Irakia. YK:n turvallisuusneuvoston voimattomuus suhteessa Irakin-Iranin sotaan oli johtunut suurelta osin siitä, että Yhdysvallat ja Neuvostoliitto olivat – keskinäisistä erimielisyyksistään huolimatta – antaneet hiljaisen hyväksyntänsä yhteisen vihollisensa, Iranin uskonnollisen johtajan Khomeinin kukistamiselle.[7]
Kuwaitin miehitys

Irakin ja Kuwaitin edustajat tapasivat 30. heinäkuuta 1990 Jeddassa, Saudi Arabiassa sopien öljyn tuotannosta sekä maiden raja-alueiden hallinnasta, mutta Irak aloitti hyökkäyksensä neuvottelujen kestäessä 2. elokuuta kello 2 aamuyöstä Bagdadin aikaa. Kolme Irakin tasavaltalaiskaartin divisioonaa ylitti maiden välisen rajan. Yksi divisioonista hyökkäsi rantatietä pitkin Kuwait Cityyn, toinen valtasi sisämaan öljykentät ja kolmas siirtyi Saudi-Arabian vastaiselle rajalle estämään mahdollisten apujoukkojen saapumisen.[1]
Kuwaitin joukot kävivät kolmipäiväisen puolustussodan, jonka aikana Kuwaitin maa-, ilma- ja merivoimat tuhottiin tai pakotettiin vetäytymään maasta. Kuwaitin emiiri šeikki Jabir al-Ahmad al-Jabir al-Sabah pakeni helikopterilla Saudi-Arabiaan, jonne hän perusti pakolaishallituksen. Kuwait oli vallattu 3. elokuuta. Seuraavana päivänä Irakin joukot ryhmittyivät maan etelärajalle estääkseen ulkopuoliset hyökkäykset ja mahdollistaakseen etenemisensä Saudi-Arabiaan. Mikäli Irak valtaisi Saudi-Arabian se valvoisi 45 prosenttia maailman öljyvaroista sekä muuttuisi arabimaailman johtajaksi.[1]
Reaktiot maailmalla
Arabiliitto kutsui Irakin tekemän Kuwaitin valtauksen takia arabimaat hätäkokoukseen.  Myös YK:n turvallisuusneuvosto kokoontui poikkeuksellisesti. Irakia tukenut Neuvostoliittokin vaati Irakia vetäytymään pois Kuwaitista. Irakin ja Kuwaitin Yhdysvalloissa, Englannissa ja Ranskassa olleet rahavarat jäädytettiin. YK julisti viikon kuluttua Kuwaitin liittämisen Irakiin laittomaksi ja asetti samalla Irakille talouspakotteet[6]. YK:ta kiinnosti myös Irakin ottamien länsimaisten panttivankien kohtalo. Yhdysvallat uhkaili Irakia voimankäytöllä, samoin Iso-Britannia. 14. lokakuuta Liittouma aloitti propagandakampanjan Irakia vastaan muun muassa syyttämällä Irakia sotarikoksista Kuwaitin valtauksen yhteydessä, joita ei kuitenkaan sodan jälkeen pystytty näyttämään toteen. YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi marraskuun lopussa 1990 voimankäytön päätöslauselmassaan 678, jos Irak ei poistuisi Kuwaitista 15. tammikuuta 1991 mennessä. Myös Suomi, joka oli tuolloin turvallisuusneuvoston jäsen, äänesti päätöslauselman hyväksymisen puolesta. Suomen kannan esitti YK-suurlähettiläs Marjatta Rasi presidentti Mauno Koiviston ja ulkoministeri Pertti Paasion valtuuttamana.[8]
Syksyn 1990 aikana myös sodan vastustajat aktivoituivat. Krooninen amerikkalaisvastaisuus alkoi nostaa päätään Länsi-Euroopassa ja varsinkin Ranskassa. Kyseltiin, oliko Kuwait oikeastaan pelastamisen arvoinen valtio. Kriitikoiden mielestä se oli kuin suuri perheyhtiö, jonka varallisuutta emiiri ja hänen laaja sukunsa surutta tuhlasivat. Myös Yhdysvalloissa arvosteltiin presidentin politiikkaa ja pelättiin Kuwaitista koituvan Yhdysvalloille "uusi Vietnam". Yhdysvaltain puolustusvoimien komentaja kenraali Colin Powell – Vietnamin sodan veteraani – oli sitä mieltä, että sotaa ei pitäisi aloittaa ennen kuin olisi varmuus sen pikaisesta päättymisestä. Suomen äänestyskäyttäytyminen YK:n turvallisuusneuvostossa herätti kotimaassa jonkin verran keskustelua ja epäilyjä siitä, oliko Suomi luopumassa puolueettomuuspolitiikastaan. Suomen ratkaisua helpotti kuitenkin se, että suurvallat Yhdysvallat ja Neuvostoliitto olivat syntyneessä tilanteessa samalla puolella.[9]
Persianlahden kriisi oli Yhdysvaltain presidentin George Bushin ja Neuvostoliiton presidentin Mihail Gorbatšovin keskustelujen pääaiheena heidän tavatessaan Helsingissä syyskuussa 1990. Helsinki valittiin kokouspaikaksi vain viikon varoitusajalla, ja tapaamista isännöi presidentti Mauno Koivisto. Bushin ja Gorbatšovin yksimielisessä julkilausumassa vaadittiin Irakin välitöntä vetäytymistä Kuwaitista ja Irakin ottamien ulkomaisten panttivankien vapauttamista sekä painotettiin kriisin ratkaisemista rauhanomaisin keinoin. Julkilausumassa ei suoraan otettu kantaa siihen, mitä tapahtuisi, jos Irakin vastaiset pakotteet eivät osoittautuisi riittäviksi, mutta George Bush ei sulkenut pois voimankäytön mahdollisuutta.[10] Myös Mauno Koivisto oli Yleisradion TV-uutisten haastattelussa syyskuun alkupäivinä vaatinut ehdoitta Irakin vetäytymistä Kuwaitista ja ulkomaisten panttivankien vapauttamista, mitä pidettiin poikkeuksellisen jyrkkänä kannanottona tasavallan presidentiltä.[11]
Suomessa hallitus alkoi 14. syyskuuta 1990 painattaa polttonesteiden säännöstelykuponkeja Kuwaitin kriisin mahdollisesti aiheuttaman polttoainepulan varalta.[12] Lokakuun lopulla 1990 kansanedustajat Pekka Haavisto (Vihr.), Saara-Maria Paakkinen (sd.) ja Marjatta Stenius-Kaukonen (Vas.) sekä kuukautta myöhemmin kansanedustaja Paavo Väyrynen (Kesk.) ja pankinjohtaja Ulf Sundqvist (sd.) kävivät Irakissa neuvottelemassa suomalaisten panttivankien vapauttamisesta. Kaikki 14 suomalaista panttivankia pääsivät takaisin kotimaahan joulukuun loppuun mennessä.[13]
Odotettaessa Saddam Husseinin reaktiota YK:n turvallisuusneuvoston uhkavaatimukseen monet asiantuntijat ennustivat sodasta pitkää ja tuskallista. Irakilla oli lähes miljoonan miehen armeija, ja sen sotilaat vannoivat televisiokameroiden edessä puolustautuvansa viimeiseen mieheen saakka vihollista vastaan.[14] Turvallisuusneuvoston asettama takaraja Irakin vetäytymiselle Kuwaitista umpeutui 15. tammikuuta 1991 Saddamin osoittamatta pienimpiäkään merkkejä taipumisesta.[15]
Ilmasota
Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta ja yhdeksän muuta maata vastasi Saudi-Arabian elokuiseen avunpyyntöön lähettämällä ilmavoimien yksiköitä alueelle. Liittoumalla oli alueella 7. elokuuta 323 lentokonetta, joiden määrä kasvoi niin, että 12. elokuuta alueella oli jo 501 lentokonetta, 11. syyskuuta 1220 lentokonetta ja 17. tammikuuta 2430 lentokonetta ja lopulta 24. helmikuuta 2790 lentokonetta. Alueella oli esimerkiksi 46 prosenttia Yhdysvaltain ilmavoimien taisteluyksiköistä.[16]
Liittouma käynnisti irakilaisten häätämiseksi Kuwaitista ilmapommitusoperaation 17. tammikuuta 1991. Pommituksiin käytettiin risteilyohjuksia ja täsmäpommeja. Täsmäiskujen yleisyyden takia sotaa voi kutsua ensimmäiseksi hi-tech-sodaksi. Ilmapommitusten tehtävänä oli musertaa Irakin armeijan komentorakenne, ilmapuolustus ja taistelutahto. Hyökkäyksiä tehtiin sotilaskohteiden lisäksi myös joihinkin muihin strategisiin voimalaitoksiin, siltoihin, asevarikkoihin ja kemiallisten aseiden tuotantolaitoksiin.
Siviilitappiot
Irakilaisia siviilejä kuoli sodassa 2278, ja haavoittui tai vammautui 5965 [17]
Ilmaiskuilla oli erityisen tuhoisa vaikutus Irakin sähköverkkoon. Yksitoista Irakin kahdestakymmenestä päävoimalaitoksesta tuhoutui. Yhdysvaltain ulkoministeri James Baker oli varoittanut Genevessä Irakin varapääministeri Tariq Azizia, että Irak pommitetaan takaisin kivikauteen[18] Tämä lähes pitkin paikkansa, kun sähköntuotannosta oli pommitusten jälkeen jäljellä 4 %. Ilmaiskuilla tuhottiin myös Irakin suurimmat padot, useimmat pumppuasemat ja monet jätevesipuhdistamot. Tällöin Irakista tuli sähkön, puhtaan veden ja viemäröinnin alalla yksi huonoiten varustetuista arabimaista, kun se oli ollut ennen sotaa kärkisijoilla.
Ilmaiskut vaikeuttivat tuntuvasti elämää Bagdadissa jo kahden pommitusviikon jälkeen. Sähköt olivat poikki ja juomavedestä oli puute monin paikoin. Ruoasta oli jatkuva pula, ja asukkaille ei enää jaettu polttoainetta. Siviilien asunnot kärsivät pahoin ilmapommituksista [19]. 14. helmikuuta 1991 Yhdysvaltain ilmavoimien pudottamat laserohjatut pommit räjähtivät ydinsodan kestäväksi aiotussa pommisuojassa Amiriyahissa. GBU-27-pommi oli räjähtänyt läpäistyään ensin 3 metrin betonikuoren. Tämän jälkeen tuli toinen pommi, joka teki varsinaisen tuhon. Räjähdyksen tuloksena arviolta neljäsataa pommisuojassa ollutta siviiliä kuoli. Osa kuoli vesisäiliön veden kiehuessa ja kastellessa ihmiset. Suurin osa kuolleista oli naisia ja lapsia. Kesti neljä tuntia ennen kuin palomiehet pystyivät raivaamaan tien auki bunkkeriin. Yhdysvaltain ilmavoimat olivat luulleet, että bunkkeri olisi sotilaallinen johtokeskus, ja prikaatinkenraali Richard Neal syytti Saddamia siviilien sijoittamisesta tähän bunkkeriin tarkoituksella. Tapaus herätti länsimaissa ja arabimaissa laajoja protesteja Yhdysvaltoja vastaan[20]. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA oli valinnut Amriyahin kohteeksi, ja tämän jälkeen CIA:lta ei kysytty pommituskohteiden valinnassa neuvoja[21].
Maasota

Helmikuun 24. Yhdysvaltain johtama liittouma käynnisti maahyökkäyksen, joka kukisti ilmaiskujen nujertaman Irakin armeijan varsin helposti ja ajoi sen pakosalle Kuwaitista. Vetäytyessään Irakin armeija tuhosi ja ryösti omaisuutta Kuwaitista, sytytti lukuisia öljylähteitä tuleen ja laski öljyä Persianlahteen.
Irakin vanha liittolainen Neuvostoliitto teki sodassa tulitaukoesityksen ja saikin tappion kärsineen Irakin lupaamaan vetää joukkonsa Kuwaitista. Liittouma ei esitystä tässä vaiheessa enää hyväksynyt vaan sen tavoitteena oli tuhota Saddam Husseinin sotilaallinen mahti ja Al-Kuwaitiin mottiin jäämässä olevat Irakin vakinaisen armeijan joukot, kansalliskaartilaiset (Saddam Husseinin eliittijoukot) sekä palestiinalaismilitantit. Irakilaisten (Al-)Kuwaitissa ollut armeijakunta alkoikin vetäytyä takaisin Irakiin yhtenä valtavana autosaattueena ja muutamana pienempänä saattueena.

Aavikolla kulkeva saattue oli erityisen helppo maali täydellisen ilmaherruuden saavuttaneelle liittoumalle, ja saattuetta tulittaneet nimittivätkin tapausta "kalkkunan ampumiseksi" (; yhdysvaltalainen sanonta, joka kuvaa erityisen helppoa maalitaulua). Kriitikkojen mielestä kyseessä ei ollut varsinaisesti taistelu vaan yksipuolinen tuhoaminen. Oman traagisen sävynsä tuovat saattueessa todennäköisesti olleet kuwaitilaiset panttivangit, ihmiskilvet.
Sotilaskalustoa, ajoneuvoja, ryöstösaaliista ja ihmisten palaneita ruumiita täynnä ollut kilometrien mittainen tieosuus tunnettiinkin pian nimellä Kuoleman moottoritie (). Tien varrelle jäänyt käyttökelpoinen omaisuus hävisi ryöstelijöiden ja keräilijöiden mukaan. Romut raivattiin tien sivuun. Kuolleet haudattiin lähistölle joukkohautoihin. Vainajien määrää ei tällöin laskettu. Autonromutkin on sittemmin siivottu pois omaan "joukkohautaansa".
Helmikuun 27. liittouman joukot ilmoittivat vapauttaneensa Kuwaitin ja 28. helmikuuta Yhdysvallat julisti sata tuntia kestäneen maasodan päätteeksi tulitauon.
Tappiot
Arviot Irakin armeijan menetyksistä vaihtelevat 20000 ja 100000 kuolleen välillä. Haavoittuneiden määrä on korkeimmillaan arvioitu 300000:ksi, mutta todellinen luku lienee huomattavasti alempi. Irakin hallituksen ilmoituksen mukaan pommituksissa kuoli 2300 irakilaista siviiliä.
Yhdysvaltain johtaman liittouman tappiot olivat virallisen ilmoituksensa mukaan 378 kuollutta ja 1000 haavoittunutta. Sodan jälkeisinä vuosina tuhannet Persianlahden sodan veteraanit ovat kärsineet Persianlahden syndroomasta, jonka syyksi on epäilty muun muassa altistumista kemiallisille aseille, käytettyjä köyhdytettyä uraania sisältäviä ammuksia ja sotilaille annettuja pernaruttorokotteita. Persianlahden syndrooman syyt ja olemassaolo ovat yhä kiistanalaisia.
Irakin ohjusiskut Tel Aviviin ja Riadiin
Irak ampui 12 scud-ohjusta tammikuun 18. tammikuuta 1991  Israeliin. Hyökkäyksen kohteet olivat Tel Avivin ja Haifan kaupungit.
Kaksitoista ihmistä kuoli ja aineelliset vahingot olivat suuret. Yhdysvallat kehotti Israelia malttiin. Yhdysvallat vakuutti, että iskut Irakin scudeja vastaan voitaisiin lopettaa suuntaamalla ohjusiskuja sen pattereihin.
Scud-iskut olivat kohdistuneet myös Saudi-Arabian pääkaupunki Riadiin ja Dhahranin satamakaupunkiin.  Yhdysvallat toimitti Israeliin Patriot-ilmatorjuntaohjuksia. Ohjusiskuilla Irak yritti saada Israelia mukaan sotaan ja rikkoa siten liittoutuman arabirintaman. Israel pidättäytyi kuitenkin kostamasta yhä uusia ohjusiskuja.
Kuwait sodan jälkeen
Irakin miehitysjoukot ja omalta osaltaan myös liittouman joukkojen pommitukset olivat raunioittaneet Kuwaitin. Suuri osa rakennuskannasta ja infrastruktuurista (tiet, sillat, sähkö, vesihuolto ja tietoliikenneyhteydet) oli tuhoutunut. Irakin joukot olivat perääntyessään noudattaneet poltetun maan taktiikkaa ja jättäneet jälkeensä miinakenttiä. Tuhojen rahalliseksi arvoksi laskettiin noin 50–60 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja niiden korjaamisen uskottiin vievän useita vuosia. Kuwaitin jälleenrakennuksen tarjoamista rakennusurakoista ja muista kaupoista alettiin kilpailla heti sodan päätyttyä. YK:n turvallisuusneuvosto vaati Irakia korvaamaan Kuwaitille aiheuttamansa vahingot, vaikka Irakilla uskottiin tuskin olevan vuosiin millä maksaa. Pahinta tuhoa Irakin joukot aiheuttivat sytyttämällä vetäytyessään räjähteiden avulla tuleen yli 600 Kuwaitin noin 900 öljylähteestä; räjähteet oli asetettu paikoilleen jo syksyn 1990 aikana. Tämä aiheutti paitsi Kuwaitin tärkeimmän elinkeinon lamautumisen vuosiksi eteenpäin, ennen kaikkea valtavat ympäristötuhot, joiden laajuutta ja seurauksia osattiin aluksi vain arvioida.[22]
Kun Yhdysvaltain joukot vapauttivat Kuwaitin, tavallisen kansan ongelmat siellä jatkuivat ja jopa pahenivat. Al-Sabahin hallitus alkoi jahdata palestiinalaisia samalla, kun jätehuolto ei toiminut, ja ruoasta ja vedestä oli paha pula[23]. Ulkomaalaisia, kansanvaltaa ja palestiinalaisia vastustavia kuolemanpartioita toimi maassa, ja niiden väitettiin olevan hallituksen luomia. Esimerkiksi Irakista  sotavankeudesta palanneet upseerit olivat tyytymättömiä hallitsevaan emiirisukuun.
Uusi maailmanjärjestys
Yhdysvaltain presidentin George H. W. Bushin neuvonantajat julistivat "uuden maailmanjärjestyksen" syntyneen Persianlahden sodan seurauksena, mikä tarkoitti, että YK:n kollektiivinen turvallisuusjärjestelmä alkaisi vihdoin toimia. YK:n peruskirjan mukaan turvallisuusneuvoston viisi pysyvää jäsenmaata Yhdysvallat, Neuvostoliitto, Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska ja Kiina toimivat "maailmanpoliiseina" pitäen "häirikkövaltioita" kurissa. Todellisuudessa Persianlahden sota paljasti YK:n turvallisuusjärjestelmän auttamattomasti vanhentuneeksi. Sodan aikoihin Neuvostoliitto oli jo hajoamistilassa – kansainvälisen huomion kohteena olivat alkuvuonna 1991 myös tapahtumat Baltian maissa ja Kaukasiassa – ja Kiina paini omien sisäisten ongelmiensa kanssa. Kansainvälisen politiikan painopisteen siirryttyä pysyvästi Euroopan ulkopuolelle Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska olivat menettäneet alkuperäisen vaikutusvaltansa ja supistuneet keskikokoisiksi valtioiksi, joiden voimat eivät enää riittäneet maailmanpoliisin tehtävien suorittamiseen. Ainoastaan Yhdysvalloilla oli vielä kykyä ja tahtoa käydä sotaa kaukana omilta alueiltaan. Persianlahden sodassa Yhdysvaltain kansallinen etu ja muiden turvallisuusneuvoston pysyvien jäsenten yhteinen etu sattuivat olemaan yhtenevät.[24]
Irakin kapinat
Irakista paenneet maan kansalaiset kertoivat CIA:lle, että siellä saattaisi syttyä kapina Saddamia vastaan. Niinpä Yhdysvaltain presidentti Bush kehotti Irakin kansaa nousemaan kapinaan[25]. Tämän tuloksena Irakin eteläosien šiiat ja pohjoisen kurdit nousivatkin Saddamia vastaan[21]. CIA pyrki tukemaan kapinaa esimerkiksi propagandan avulla, mutta kapinalliset eivät saaneet esimerkiksi sotilasapua Yhdysvalloilta.
Eteläosien kapinalliset valtasivat monia kaupunkeja ja melkein saivat Basran. Saddamin armeija toimi tällä kertaa tehokkaasti huonosti aseistettuja kapinallisia vastaan ja surmasi kymmeniä tuhansia kapinallisia. Kapinat olivat ohi seitsemässä viikossa[26]. Yhdysvallat ei auttanut suoralla sotilaallisella väliintulolla Irakin šiia- ja kurdikapinallisia, mutta loi asevoimiensa suojaaman kurdien turva-alueen maan pohjoisosaan. Yhdysvallat pelkäsi kapinallisten pirstovan Irakin osiin, mikä aiheuttaisi pitkään jatkuvaa poliittista epävakautta alueelle. Ajateltiin mahdollisen invaasion tuloksena Saddamin kaaduttua Irakin hajoavan siten, että Kurdistanista olisi tullut oma valtionsa, ja maan eteläosien šiiat liittyneet Iraniin[27] tai vastaavaa. Keskusteluun siitä, valtaisiko liittouma Irakin, kenraali Schwarzkopf sanoi: "minä en aio muuttaa mitään"[28]. Saddamin hallinnon kukistaminen sai odottaa vuoteen 2003 ja Irakin sotaan, mitä monet tarkkailijat silloin arvostelivat väkivaltaa lisäävänä.
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Watson, Bruce w. - George, Bruce - Tsouras, Peter - Cyr, B. L. et al| title = Military Lessons of the Gulf War| location = Somerset, Englanti| publisher = BCA| year = 1991| id = CN 2533| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Frederick Stanwood, Patrick Allen ja Lindsay Peacock| title = Persianlahden sota päivä päivältä| year = 1991| id = ISBN 951-9153-51-9| accessdate = 24.8.2011}}
Viitteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:1990-luku


Prosessiteoriat ovat motivaatioteorioita, joissa analysoidaan, miten ihminen saadaan liikkeelle, miten liikettä pidetään yllä, miten sitä ohjataan ja miten se saadaan päättymään.[1]
Ihmiset tulkitsevat ja havaitsevat tilanteita yksilöllisesti ja heille muodostuu erilaisia odotuksia näiden pohjalta. Prosessiteoriat kuvailevat näitä yksilöllisiä eroja reagoinnissa ulkoisiin ja sisäisiin tekijöihin. Prosessiteoriat kuvailevat ja analysoivat, miten ihminen saadaan liikkeelle, miten liikettä pidetään yllä, miten sitä ohjataan ja miten se saadaan päättymään.
Victor Vroomin odotusarvoteoria
Victor Vroom loi odotusarvoteorian vuonna 1965 ja hänen jälkeensä teoriaa ovat jatkaneet ja kehittäneet edelleen Porter & Lawler sekä Bandura. Odotusarvoteoria on yksi käytetyimmistä motivaatioteorioista yritysmaailmassa. Erityisesti sitä on käytetty yrityksen palkkiojärjestelmien suunnittelemisessa. Odotusarvoteorioiden mukaan ihminen motivoituu, jos tehtävästä suoriutuminen tuottaa hänelle toivotun palkkion tai hyödyn (välinearvo). Saatavan palkkion ei pidä olla liian helposti eikä vaikeasti saavutettava (odotustarvo). Jos ihminen arvostaa suorituksesta saatavaa palkkiota, sisältyy siihen myös yllykearvo. Odotusarvoteorian mukaan ihmisten motivaatio on tietoista ja järkiperusteista ja sen voimakkuus riippuu siitä, miten he kokevat suorituksesta saatavan hyödyn ja palkkion houkuttelevuuden. Yksinkertaisesti teorian mukaan; työntekijä motivoituu tekemään korkeatasoisen työsuorituksen, jos yrittämisestä seuraa hyvä työsuoritus ja siitä saa palkkion. Palkkio voi olla bonus, palkan korotus, ylennys ja se tyydyttää työntekijän henkilökohtaiset tavoitteet. Tämän vuoksi teoria tarkastelee kolmea päätekijää:  (Robbins 2000,171 - 173; Viitala 2004, 158 – 159; Hersey 1996, 37)
Odotusarvoteoria auttaa selittämään, miksi monetkaan työntekijät eivät ole motivoituneita työssään ja tekevät vain minimimäärän. Jotta henkilö olisi erittäin motivoitunut, hänen pitää uskoa omiin kykyihinsä ja vaikutusvoimaansa. Jos hän ei usko voivansa parantaa työsuoritustaan, ei hän myöskään ponnistele sen eteen. Sama pätee palkkioihin. Jos lisäponnistelut eivät tuota työntekijälle mitään lisäarvoa, ei hän myöskään lisää työsuoritustaan. Jos saatava palkkio ei ole realistisesti saatavilla tai sillä ei ole arvoa työntekijälle, se ei myöskään lisää motivaatiota. Lisäksi jokainen työntekijä arvostaa palkkioita eri tavalla. Jollekin saatu arvostus on tärkeämpää kuin taloudelliset palkkiot. (Robbins 2000, 171 -173; Viitala 2004, 158 - 159; Hersey 1996, 37)
Teoriasta voidaan johtaa kolme teesiä toimintaan aktivoivan motivaation lähteistä:
1. Usko siihen, että tavoite on mahdollista saavuttaa.
2. Usko tavoitteen arvoon ja merkitykseen.
3. Usko siihen, että ponnistus tuottaa palkkion.
(Viitala 2004, 155)
Adamsin tasapainoteoria
Adamsin tasapainoteoriassa ihminen hakee toiminnassaan oikeudenmukaisuutta. Hän vertailee omaa panos/tuotos-suhdetta muiden ihmisten vastaaviin. Hän vertailee muiden ihmisten ja omien panostensa, yrittämisen, koulutuksen ja kokemuksen suhdetta saatuun vastikkeeseen, joka muodostuu palkasta ja muista taloudellisista hyödyistä, asemasta ja arvostuksesta. Ihminen vertailee tasapainoa neljällä eri tavalla:
1. itseä-sisältä: Työntekijän omia kokemuksia organisaation sisällä eri tehtävissä.
2. itseä-ulkopuolella: Työntekijän omia kokemuksia ja tilanteita organisaation ulkopuolelta.
3. muut-sisältä: Muiden yksilöiden ja ryhmien vertailu samassa organisaatiossa.
4. muut-ulkopuolella: Muiden yksilöiden ja ryhmien vertailu muissa organisaatioissa.
(Robbins 2000, 169 – 171; Viitala 2004, 159)
Työntekijä voi verrata itseänsä itseensä, ystäviinsä, naapureihin, työkavereihin ja muihin työn-tekijöihin. Työntekijä voi kokea itsensä joko alipalkituksi, oikeudenmukaisesti palkituksi tai ylipalkituksi. Jos työntekijä kokee tilanteen epäoikeudenmukaiseksi, hän pyrkii tasapainottamaan tilanteen Adamsin mukaan jollakin seuraavista vaihtoehdoista:
1. työpanosten sovitus: työponnistusten lisääminen tai vähentäminen.
2. palkkioiden sovitus: huononnetaan laatua ja tehdään lisää sitä, mistä palkitaan.
3. vääristämällä havaintoja itsestä: ”Luulin aikaisemmin työskenteleväni keskinkertaisesti, mutta työskentelenkin muita enemmän”.
4. vääristämällä havaintoja muista: ”Ei se Matin työ olekaan niin hyvä kuin aikaisemmin luulin”.
5. vertausryhmän vaihto: ”En ehkä ansaitse yhtä paljon kuin veljeni, mutta paljon enemmän kuin isäni”.
6. kentän vaihto: työpaikan vaihto.
(Robbins 2000, 169 -171; Viitala 2004, 159)
Adamsin teorian mukaan työntekijä vertailee panos/tuotos-suhteen (distributive justice) tasapainoa, palkkioiden määräytymisperusteita (precedural justice) sekä kohteluaan ylipäätänsä työpaikalla. (interactional justice) (Robbins 2000, 169 - 171; Viitala 2004, 159)
Edwin Locken päämääräteoria
Edwin A. Locke aloitti motivaatiotutkimukset 1960-luvulla ja jatkoi niitä kolmekymmentä vuotta. Tutkimukset saivat alkunsa Aristoteleen mietteistä ”tarkoitus aiheuttaa toiminnan”. Locken päämääräteoria on yksi käytetyimmistä motivaatioteorioista yrityksissä, koska se on kaikista validein. Locken mukaan työntekijät motivoituvat selkeistä tavoitteista ja selkeästä ja tarkoituksenmukaisesta palautteesta. Työskentely selkeää tavoitetta kohti lisää suoritusta ja sitoutumista. (Robbins 2000, 166-167; Ruohotie 1998, 55-57)
Locken tutkimukset osoittivat tehtävän vaikeuden ja selkeyden vaikuttavan suuresti ihmisten suoritukseen. Haastavat ja selkeät tavoitteet johtavat parempiin suorituksiin kuin helpot ja epäselvät tavoitteet. Tavoitteiden ei tule olla esimerkiksi seuraavanlaisia: ”Tee parhaasi” ja ”Yritä kovaa”, vaan parempi motivoida selkeillä tavoitteilla kuten ”Ole parempi kuin viimeksi” tai ”Tee vähintään 80 % oikein”. (Robbins 2000, 166-167; Ruohotie 1998, 55-57)
Locken mukaan tavoitteiden asettamisessa tulee ottaa huomioon viisi pääperiaatetta:
1.selkeys (clarity)
Selkeät tavoitteet ovat mitattavia, yksiselitteisiä ja käytännöllisiä. Kun tavoite on selkeä, täsmällinen ja aika rajattu, on helpompi tietää, mistä käyttäytymisestä palkitaan ja mitä odotetaan. Jos tavoite on epäselvä tai yleinen ”Tee parhaasi”, on sillä rajallinen motivointivaikutus. (Robbins 2000, 166 - 167; Ruohotie 1998, 55 - 57)
2. haastavuus (challenge)
Yksi tärkeimmistä motivoivan tavoitteen tekijöistä on sen haastavuus. Ihmiset ovat usein motivoituneita aikaansaannoksistaan ja arvioivat tehtäviä sen mukaan, saako niistä saavuttamisen iloa. Tehtävä ei saa myöskään olla liian haastava ja sen pitää olla realistisesti saavutettava. (Robbins 2000, 166 - 167; Ruohotie 1998, 55 - 57)
3. sitovuus (commitment)
Työntekijät sitoutuvat helpommin tavoitteisiin, jos he ovat mukana luomassa tavoitteita. Tavoitteiden asettamisessa pitäisi käyttää työntekijöitä osallistavia menetelmiä, ja kun työntekijä on samaa mieltä tavoitteista, hän sitoutuu niihin paremmin. Ihmisen sitoutumisen asteesta voidaan huomata, miten tavoittelemisen arvoisena hän pitää tavoitetta. (Robbins 2000, 166 -167; Ruohotie 1998, 55 - 57)
4. palaute (feedback)
Hyvän tavoiteohjelman lisäksi tarvitaan palautetta. Palaute tarjoaa mahdollisuuden selvittää odotukset, asettaa tehtävän vaikeustaso ja saada tunnustusta työstä. On tärkeätä asettaa kiintopisteitä, jotta yksilö voi seurata omaa suoritustaan työn aikana. (Robbins 2000, 166 -167; Ruo-hotie 1998, 55 - 57)
5. monimutkaisuus (task complexity)
Silloin kun työt ovat erittäin monimutkaisia, täytyy pitää huolta, ettei työstä tule liian ylitsepääsemätön ja antaa aikaa parantaa suoritusta ja tutustua tavoitteisiin. Kompleksinen tehtävä saattaa haitata suoritusta, jos oppiminen on alkuvaiheessa, tehtävä edellyttää keksimistä tai suoritukseen kohdistuu painetta. (Robbins 2000, 166 -167; Ruohotie 1998, 55 - 57)
Lähteet
Hagemann G. 1991, Motivoinnin taito, Weilin Göös
Heikkilä T. 2004, Tilastollinen tutkimus, 5 painos, Edita Publishing Oy, Helsinki
Hersey P. 1996,  Managment of organizational behaviour, 7 painos, Simon A & Schuster Company, New Yersey
Herzberg F. 2003, Harvard Business review on motivating people, HB school publishing cor-poration
Hirsjärvi S. – Hurme Helena 1980, Teemahaastattelu, Tammer-Paino Oy, Tampere
Juuti, P. 1987 Työpaikan ilmapiiri, Helsinki, Ammatinedistämislaitos
Kauhanen J. 2006, Henkilöstövoimavarojen johtaminen, wsoy, 3.painos 99-104
Maslow A. H. 1954, Motivation and Personality, Universal Container Corporation, Second edition
Myers, M. S. 1970. Every Employee a Manager. More Meaningful Work Through Job En-richment. New York: McGraw Hill
Niermeyer R. & Seyffert M. 2004, Motivaatio, Oy Rastor Ab, Helsinki
Peltonen M. – Ruohotie P. 1987, Menetelmiä työhalun parantamiseksi, Otava. n:o 4. Keuruu
Piili M. 2006, Esimiestyön avaimet; Ihmisen kohtaaminen ohjaaminen, Gummerrus Kirjapaino Oy, Jyväskylä.
Robbins P. S. 2000, Organizational Behaviour, 9 painos, Prentice-Hall inc, New Jersey
Robbins P. S. 2001, Organizational Behaviour, Prentice-Hall inc, New Jersey
Ruohotie P. 1998, Motivaatio, tahto ja oppiminen, Oy Edita Ab, Helsinki
Viitala R. 2004, Henkilöstöjohtaminen, Edita Prima Oy, Helsinki, 4 painos
Viitteet

Luokka:Käyttäytyminen
Luokka:Kognitio


Vimto on englantilaisen Nichols plc:n kehittämä virvoitusjuoma.[1] Vimto-juomat sisältävät viinirypäleen, vadelman ja mustaherukan mehua, ja se on maustettu yrteillä ja mausteilla. Juoman alkuperäisen reseptin kehitti John Nichols vuonna 1908.
Vimtosta on tehty myös makeisia ja jäätelöä. Vimtoa myydään pulloissa ja tölkeissä sekä myös hanasta pubeissa, klubeilla ja ravintoloissa.
Historia
John Nichols kehitti Vimton vuonna 1908 eräässä yrttejä, mausteita ja lääkkeitä myyvän liikkeen varastossa Grandy Row -kadun varrella Manchesterissa, Iso-Britanniassa. Hän näki, että virvoitusjuomille oli syntynyt markkinat raittiusliikkeen toiminnan seurauksena. Juomaa myytiin ensin nimellä Vim Tonic, mutta Nichols kuitenkin vaihtoi sen Vimtoksi vuonna 1912. Vimto oli alun perin rekisteröity hyvinvointijuomaksi tai lääkkeeksi, ja vuonna 1913 se uudelleenrekisteröitiin mehuksi.[2][3]
1990-luvun aikana Vimto painoi tölkkeihin kuvia, joissa näkyi suosittu Purple Ronnie -hahmo, sekä hieman hiomattomia Gilas Andreaen, Purple Ronnien piirtäjän tekemiä runoja. Vuonna 1992 Kerry Morrison veisti Manchesterissa Granby Row -kadulla sijaitsevaan tammeen A Monument to Vimto -nimisen veistoksen. Patsas kunnostettiin ja maalattiin uudelleen vuonna 2011.[4] Veistos  viestii paikasta, jossa Vimto kehitettiin.[5]
Valmistus
Vimtoa valmistaa Nicolsille Cott Beverages Derbyshiressä ja Yorkshiressä. Nichols lopetti Vimton oman tuotannon vuonna 2003 sulkiessaan viimeisen tehtaansa Golbornessa. Vimto on saavuttanut kulttimaineen kuluttajien keskuudessa, ja vuonna 2008 se juhli 100-vuotisjuhliaan. Vimtoa valmistetaan lisenssillä myös Saudi-Arabiassa, Dammamissa ja Jemenissä. Sunday Time -lehden artikkelin mukaan joissakin arabimaissa Vimtoa pidetään suosituimpana juomana ramadanin aikaan.[6]
Vuonna 1996 myös A.G. Barr valmisti Vimtoa lisenssillä Iso-Britanniassa.
Yhtiö
Nichols plc:n tytäryhtiö, Cabana, on yhtiön jakelutukena ja toimii Yhdistyneessä kuningaskunnassa jälleenmyyjänä. Skotlannissa ja Sussexissa jakelija on kokonaan Cabanan omistuksessa: (Skotlanti - Cariel, Sussex - Beacon Drinks). Vimtoa on tällä hetkellä saatavilla yhteensä 65 eri maassa, ja maiden määrä on kasvamassa.[7]
Muunnokset
Molemmat, hiilihapoton laimennettu versio ("Vimto Cordial") ja hiilihapotettu sekoitettu versio ("Fizzy Vimto"), ovat myynnissä Isossa-Britanniassa. Vaikka Vimtolla on alkuperäiset juurensa Pohjois-Englannissa, se on kasvattamassa suosiotaan muuallakin, ja sitä voi löytää nykyään sekä kansallisesti ja kansainvälisesti. Hiilihapotonta versiota on myyty laajemmalle, ja sitä on saatavilla sekä tiivisteenä ja "ready-to-drink"-juomana
Kuten monia muitakin virvoitusjuomia, Vimtoakin on saatavilla sokerittomana versiona.
Ulkomaiset markkinat
Saudi-Arabiassa Vimtoa valmistetaan lisensillä Aujan Industrial Companyn tehtaassa. Vimtolla on 90 prosentin markkinaosuus alueella.[8] Joka vuosi yhtiö toteuttaa huomattavia kampanjoita arabiankielisillä satelliitti-TV-kanavilla. Massiiviset mainoskampanjat ovat saavuttaneet kulttimaineen Internetissä.
Arabian niemimaalla Vimton kulutuspiikki on islamilaisen pyhän paastokuukauden eli ramadanin aikana. The Times on-line -lehden artikkelin mukaan noin 15 miljoonaa pulloa Vimtoa myytiin yhden kuukauden aikana vuonna 2007.[9]
Vuonna 2011 Vimto lanseerattiin markkinoille Irlannissa.
Lähteet

Luokka:Virvoitusjuomat
Luokka:Brittiläiset juomat

Mitä tarkoittaa kulttimaineen saavuttanut?