Psykoterapia ("mielen hoito") on mielenterveyden häiriöiden hoitomuoto, jossa apua tarvitseva ja auttaja eli psykoterapeutti käsittelevät hankalia asioita ja niistä seuranneita henkisiä vaikeuksia keskustelemalla. Keskustelussa henkisiä vaikeuksia hoidetaan psykologian eli mieltä tutkivan tieteen avulla. Psykoterapia voi tarvittaessa sisältää harjoituksia, joissa on tarkoitus tunnistaa ja muuttaa toimintatapoja.[1][2]
Psykoterapian tarvoitteena voi olla henkisen oireen poistaminen, oireen lieventäminen, henkisten valmiuksien parantaminen, persoonallisuudenpiirteiden muokkaus toimivammiksi, tukea henkistä kasvua ja kehitystä tai lisätä henkilön valmiuksia itse ratkaista ongelmiaan. Potilaille voidaan antaa kotitehtäviä. Psykoterapian apuna voidaan käyttää esimerkiksi lapsilla leikkivälineitä, musiikkia, kirjallisuutta tai muuta materiaalia.
Psykoterapian muotoja
Psykoterapiatekniikoita ja -suuntauksia on maailmalla runsaasti. Useimmat psykoterapiamuodot ovat lähtökohdiltaan ja teoriataustaltaan alun perin yksityisten ihmisten keksintöjä, joskin niiden juuret pääsääntöisesti ovat opettaja- ja analyytikkosuhteiden kautta itävaltalaisen lääkäri Sigmund Freudin kehittämässä psykoanalyyttisessa keinossa. Menetelmiä on sitten myöhemmin tutkittu tieteellisesti ja pyritty ottamaan käyttöön ne hoitotavat, jotka ovat myös tutkimustiedon perusteella tehokkaita ja toimivia. Vain muutamat niistä on pystytty osoittamaan tieteen kriteerein tehokkaiksi. Kognitiivis-behavioraaliset terapiat ovat tutkituimpia, mutta tutkimusten seuranta-ajat ovat säännänmukaisesti olleet hyvin lyhyitä - muutamasta viikosta puoleen vuoteen. Tähän asti kattavimmassa tutkimuksessa psykoanalyysi todettiin vaikuttavimmaksi menetelmäksi (Helsingin Psykoterapiatutkimus 2010)[3]. Psykoterapiasuuntauksen ja -menetelmän valinnassa tulee ottaa huomioon soveltuvuus potilaan häiriön hoitoon. Esimerkiksi neuropsykiatristen häiriöiden, kuten ADHD:n, autismin ja aspergerin oireyhtymän hoitoon ei psykoterapiasta ole yleensä juuri apua (Brummer 2005), mutta psykoterapiaa voidaan käyttää komorbidien (littännäisoireiden) hoitoon.
Psykoterapiaa tulisi aina soveltaa potilaan tarpeiden mukaisesti. Psykologian eri koulukunnilla on usein omat terapiamuotonsa, kuten psykoanalyysi, kognitiivinen psykoterapia, hahmoterapia, ryhmäterapia ja perheterapia, ja psykoterapian piirteet saattavat vaihdella myös terapeutin mukaan. Terapian kesto vaihtelee muutamasta käyntikerrasta vuosia kestäviin tiiviisiin kontakteihin. Psykoterapiat ovat etupäässä avohoidon hoitomuotoja, mutta niitä sovelletaan myös laitoshoidossa ja usein yhdistetään myös lääkehoito.
Yksilöterapiassa keskustelu on nimensä mukaisesti yksilöön painottuvaa, ja keskustelussa ovat läsnä vain terapeutti ja potilas.
Ryhmäterapiassa keskustelu käydään ongelmista kärsivien kesken ryhmässä (esimerkiksi vertaistukiryhmät), mutta paikalla on yleensä myös psykoterapeutti.
Perheterapiaan voi osallistua koko perhe. Tällöin terapeutti tai hoitotiimi hoitaa yhtä aikaa yhtä tai useampaa perheenjäsentä, toisinaan myös laajempaa ihmissuhdeverkostoa.
Kriisiterapiaa annetaan, kun on nopeasti voitettava äkillisiä ongelmia, esimerkiksi onnettomuuden uhreille ja uhrien omaisille. Se voi olla sekä yksilö- että ryhmäterapiaa. Myös perheterapian keinoja voidaan käyttää kriisityössä.
Asiakaskeskeinen terapia
Yhdysvaltalainen psykologi Carl Rogers kehitti asiakaskeskeisen terapian. Käyttämällä nimitystä asiakas hän halusi välttää potilaan ja terapeutin joutumista ennalta asetettuihin rooleihin. Rogers halusi hoidoissaan suunnata huomion menneisyyden kaivelemisesta asiakkaan asenteisiin, nykyhetkeen ja sen ongelmiin. Hän ei halunnut olla asiantuntija, joka tulkitsee hoidettavan oireita, vaan asettui asiakkaan kanssa tasavertaiseksi yhteistyökumppaniksi. Hän oletti asiakkaiden olevan itse parhaita oman elämänsä asiantuntijoita, joilla on kyky ja halua ohjata elämäänsä parempaan suuntaan, kunhan vain sisäisen kasvun esteitä voidaan vähentää.
Rogersin mielestä kasvun esteenä on väärä minäkäsitys ja erityisesti ristiriita sen välillä, millainen asiakas haluaisi olla (ihanneminä) ja millainen hän ajattelee olevansa (reaaliminä). Terapeutin tehtävänä on auttaa asiakasta saamaan todellinen kontakti itseensä, erityisesti tunteisiinsa. Keskeisin työtapa sen saavuttamiseksi on terapeuttinen ilmapiiri, jossa asiakas voi kokea itsensä merkitykselliseksi ja arvokkaaksi. Tämän ilmapiirin luomisessa ovat keskeisiä tekijöitä myötätunto, lämpö ja asiakkaan hyväksyminen ilman ehtoja.
Asiakaskeskeinen terapiatilanne poikkeaa siten niistä kokemuksista, joiden pohjalta asiakas on rakentanut vinoutuneen minäkäsityksen sen varaan, mitä hän on ajatellut muiden hänessä arvostavan ja hyväksyvän. Näin terapiatilanne sinänsä käynnistää prosessin, jossa asiakkaasta asteittain kehittyy oman itsensä terapeutti. Terapeutin empaattinen asennoituminen auttaa asiakasta saamaan kontaktin tunteisiinsa ja pukemaan ne sanoiksi, jolloin hän tulee tietoisemmaksi siitä, millaisia asioita hän haluaa elämässään toteuttaa.
Terapeutin ei tarvitse olla neutraali ja pidättyväinen, ammatillisen julkisivun taakse kätkeytyvä hahmo. Päinvastoin terapeutti voi itse olla aidon ja avoimen itseilmaisun mallina ja siten rohkaista asiakasta toimimaan samalla tavoin.
Behavioristiset terapiat
Behavioristiset menetelmät pyrkivät vaikuttamaan suoraan käyttäytymisen tasolla: se että ihminen pystyy muuttamaan jotakin tekemisensä tapaa, vaikuttaa hänen tunteisiinsa ja ennen pitkää myös sisäisiin malleihinsa (minäkäsitykseen ja maailmankuvaan)
Behavioristisissa käyttäytymisterapioissa tutkitaan toiminnan seurauksia: millaiset edeltävät tilanteet tai ulkoiset ja sisäiset ärsykkeet sekä millaiset vahvistavat tai sammuttavat seuraukset liittyvät häiriölliseen käyttäytymiseen, esimerkiksi ahdistuneisuuteen ja psykoottisuuteen. Tällaisen käyttäytymisanalyysin pohjalle on mahdollista sitten suunnitella hoito-ohjelma, jossa pyritään lisäämään sopeutumista.
Behavioristisilla työtavoilla on menestyksellisesti hoidettu mm. unettomuutta, kipua, alkoholiongelmia, uupumusta ja sairauksia, joissa itsehallinnalla on keskeinen tehtävä. Eniten niitä on kuitenkin käytetty ahdistukseen ja jännityksen vähentämiseen. Yksilö voi terapiassa oppia reagoimaan pelkäämäänsä kohteeseen uudella psykofysiologisella tavalla, mikäli hän lähestyy kohdetta asteittain joko mielikuvissa tai todellisuudessa, rentoutuneessa tilassa tai turvallisessa kontaktissa. Terapian etuna on se, että potilas samalla oppii menetelmän, jota hän voi soveltaa itsehoitona, eikä terapian tarvitse kestää kauan.
Hahmoterapia
Hahmoterapian eli Gestalt-terapian (Gestalt on saksaa ja viittaa eheään kokonaisuuteen) on kehittänyt yhdysvaltalainen psykoanalyytikko Fritz Perlsia. Hahmoterapia keskittyy muiden humanististen terapioiden tavoin lisäämään tässä ja nyt–tilanteen kautta itseoivallusta. Sekin korostaa potilaan omaa vastuuta oivallustensa keksijänä, ja niinpä terapeutti pyrkii järjestämään potilaalle sellaisia dramatisoituja tai suoria kohtaamisia, joissa hän joutuu vastakkain tunteiden, ajatusten ja muiden yllykkeiden kanssa.
Hahmoterapia keskittyy nykyhetkeen liittyvän tietoisuuden alueen laajentamiseen. Sen mukaan menneisyyskin on olemassa lähinnä nykyhetkessä palautettujen muistumien ja menneisyyden selitysten kautta; tulevaisuus on olemassa nykyhetkessä tehtävien ennakointien kautta.
Myös hahmoterapia näkee ihmisen olentona, joka kehittyy koko elämänsä ajan henkisesti. Mielenterveyden häiriö keskeyttää tämän kasvutapahtuman. Varsinkin monet keskeneräisiksi jääneet emotionaaliset tehtävät, kuten rakkauden tai vihan tunteiden käsittely, kaventavat tietoisuuden aluetta. Käsittelemättömät ja padotut tunteet toimivat elämää jäykistävänä panssarina. Hahmoterapia käyttää aktiivisia toiminnallisia työtapoja, joissa potilas joutuu vastakkain esimerkiksi puolustusmekanismien avulla eristettyjen tietoisuuden puoliensa kanssa.
Kognitiivinen psykoterapia
Kognitiivisessa psykoterapiassa tutkitaan ja hoidetaan häiriöitä tuottavia tietorakenteita ja niihin liittyviä tunnekokemuksia, jotka ovat kehittyneet elämänhistorian aikana. Ihmisten tiedonkäsittely on aina virhealtista. Mitä virheellisempiä ihmisten tulkinnat ja päätelmät todellisuudessa ovat, sitä enemmän hän kärsii tunne-elämän häiriöistä.
Kognitiivisessa terapiassa potilas ja terapeutti tutkivat potilaan mielikuvia ja ajatuksia itsestään ja ympäristöstään. Osa ajatteluprosesseista on jatkuvan toistamisen vuoksi automatisoitunut. Terapiassa lähdetään liikkeelle näiden automaattisten ajatusten tunnistamisesta ja yritetään asteittain oivaltaa niihin liittyvät syvät perususkomukset, jotka tuottavat häiritseviä tunteita. Mitä syvemmälle tässä itse-erittelyssä edetään, sitä merkityksellisempiä ydinkokemuksia voidaan tunnistaa.
Terapiassa voidaan lähteä liikkeelle sellaisista potilaan kuvaamista tilanteista, joissa hän on kokenut voimakkaita tunteita. Terapeutti suuntaa potilaan huomion vuoron perään havaintoihin, tunteisiin ja muihin reaktioihin sekä tilanteen aikana virinneisiin ajatuksiin kysymysten avulla.
Syvän ja pysyvän muutoksen aikaansaaminen edellyttää sitä, että potilas testaa omakohtaisesti uskomuksiaan, niiden reaalisuutta ja rationaalisuutta, hyväksyy tai hylkää ne ja korvaa hylätyt toimivimmilla uskomuksilla. Potilaan minärakenne vaikuttaa terapian kestoon ja etenemiseen. Mikäli häiriölliset skeemat ovat minärakenteen ulkokerroksissa, ei terapian tarvitse kestää kovin kauan esimerkiksi muutamia kuukausia, jos taas häiriölliset skeemat ovat minärakenteen ydinalueella, niiden tiedostaminen ja muuttaminen vaatii silloin pitkää työskentelyä.
Psykoterapeuttisen työskentelyn myötä muovautuu uusi tapa ajatella, tuntea ja suunnata pyrkimyksiä. Yksilö omaksuu uuden, aiempaa tarkoituksenmukaisemman tavan tarkastella itseään, ympäristöään sekä näiden välisiä suhteita.
Logoterapia
Logoterapia on itävaltalaisen psykiatrin Viktor Franklin aloittama terapiasuuntaus, jossa ihmistä pidetään alati itseään etsivänä olentona niin kuin muissakin humanistisissa psykoterapioissa. Hän on sitä mieltä, että ihminen selviytyy paremmin hengissä vaikeissakin oloissa, jos hänen elämällään on selkeä tarkoitus. Toisinaan tällaista tarkoitusta saattaa olla vaikea löytää, mikä voi johtaa ikävystymiseen, välinpitämättömyyteen ja yleiseen tyytymättömyyteen.
Logoterapiassa asiakasta autetaan löytämään uusia vaihtoehtoja eksistentiaaliseen tyhjyyteen. Terapian keskeisenä tehtävänä on asiakkaan näkökulman laajentaminen esimerkiksi keskustelemalla potilaan tulevaisuudesta ja hänen mahdollisuuksistaan tehdä omia valintoja ja lisätä omaa vastuutaan elämänsä ohjaamisessa.
Logoterapiassa hoidetaan oireita myös vaikuttamalla suoraan käyttäytymiseen. Potilaalle opetetaan esimerkiksi, miten hän voi päästä eroon haitallisesta itsensä tarkkailemisesta ja kohdistaa huomionsa muualle. Kun potilas oireilee, hänen tietoisuuteensa tulee juuri niitä asenteita, joita pyritään muuttamaan. Terapiassa potilas oppii tunnistamaan omat toimintatapansa, jolloin hänen on myös helpompi löytää uusia selviytymiskeinoja.
Psykoanalyysi

Psykoanalyysi on itävaltalaisen lääkärin Sigmund Freudin 1900-luvun alussa kehittämä paljastava psykoterapia. Terapian tavoitteena on lisätä henkilön itsetuntemusta saattamalla psyykkiset konfliktit tietoisiksi ja auttaa häntä näin hyväksymään persoonallisuutensa kokonaisuutena. Psyykkiset oireet lieventyvät analyysin edetessä ja käyvät lopulta tarpeettomiksi. Psykoanalyysin erikoisalueena ovat olleet neuroottiset häiriöt. Siinä oletetaan, että neuroosit johtuvat varhaisen vuorovaikutuksen häiriöistä, traumoista, ristiriitaisista vieteistä ja toiveista, sekä torjutuista (lapsuuden)kokemuksista. Hoidon tavoitteena on saattaa potilaan torjumat kokemukset tietoisiksi, jotta hän pystyy aikuisen psyykkisten voimavarojen turvin hyväksymään ne ja oppii elämään niiden kanssa. Synnynnäisiin neurologisiin häiriöihin, kuten autismiin siitä sen sijaan ei ole todettu olevan apua.
Transferenssi eli tunteensiirto muodostaa psykoanalyysissa keskeisen tiedonhankintatavan silloin kun etsitään torjuttuja lapsuudenkokemuksia. Potilas liittää huomaamattaan tiettyjä tunnelatauksia analyytikkoonsa ja pitää häntä esimerkiksi iloisena, rakastavana, vihaisena jne. Alkuvaiheessa analyytikko antaa transferenssin rauhassa kehittyä transferenssineuroosiksi. Tämä tarkoittaa, että potilas siirtää vääristyneet käsitykset itsestään ja muista myös tähän suhteeseen sijoittaaessaan terapeutin erilaisiin rooleihin, kuten esim. äidin, isän tai kumppanin paikalle ja toistaa näihin kohdistuvia tunteita ja käytöstä suhteessa terapeuttiin.
Analyysiprosessin kuluessa analyytikko tutkii yhteistyössä potilaan kanssa tämän sisäistä maailmaa. Potilas kertoo vapaasti mielijohteitaan eli kertoo kaiken, mitä mieleen juolahtaa sillä hetkellä, ja analyytikko kuuntelee, pyytää lisäselvityksiä ja kiinnittää huomiota potilaan vastarintaan. Vastarinta tarkoittaa potilaan haluttomuutta kertoa tietyistä asioista. Amerikassa vallitsevassa psykoanalyysin mallissa ananalyytikko pyrkii osoittamaan vastarinnan olemassaolon, mutta tämä menetelmä ei kuulu klassiseen psykoanalyysiin. Analyysin kuluessa analyytikko huomaa, että potilas yrittää järjestelmällisesti sivuuttaa tietyt teemat. Vastarinta kertoo potilaan puolustusmekanismien toiminnasta, koska potilas ei halua tiedostaa epämiellyttäviä asioita, eikä luopua niistä. Haluttomuus luopua oireista ja tunnistaa sekä tunnustaa torjuttu juontuu egon funktiosta: luopumista seuraisi uusi ja tuntematon - muutos - joka koetaan pelottavaksi.
Psykoanalyyttisen hoidon huipentuma on transferenssineuroosin purkamisessa. Keskeinen väline tässä työssä on tulkinta. Analyytikko ei tarjoa eikä tuputa potilaalle tulkintoja vaan pyrkii sopivassa tahdissa tekemään potilaan tietoiseksi ongelmista ja saamaan hänet itsensä oivaltamaan syy-yhteydet. Oivallus parantaa aina potilaan toimintakykyä, vaikka se ei aina välttämättä ole mieluinen. Psykoanalyysissa pätee sääntö, että on parempi olla tietoinen kuin epätietoinen.
Ratkaisukeskeinen psykoterapia
Ratkaisukeskeisesti suuntautuneet psykoterapeutit tukevat asiakasta jatkamaan elämässä eteenpäin ajatuksella: "koska menneisyyttä ei voi muuttaa, on keskityttävä nykyisyyteen ja tulevaisuuteen". Ratkaisukeskeisessä suuntauksessa nähdään olennaisena myönteinen tulevaisuusvisio ja tavoitteiden asettaminen. Ongelmia pyritään ratkomaan asiakkaiden kanssa yhteistyössä mm. etsimällä uusia ratkaisuja tuloksettomien ratkaisumallien tilalle.
Ratkaisukeskeinen eli voimavarakeskeinen psykoterapia soveltuu monenlaisiin tilanteisiin, erilaisille asiakasryhmille tai sitä voidaan toteuttaa erimuotoisesti. Ajallisesti se voi olla lyhyttä tai pidempikestoista. Pääsääntöisesti terapiat kestävät 1-10 kertaa. Kyseisellä viitekehyksellä voidaan työskennellä yksilöiden, parien, perheiden, ryhmien, työyhteisöjen tai jopa kokonaisten organisaatioiden kanssa. Ratkaisukeskeisyys soveltuu psykiatriaan, psykologiaan, sairaanhoitoon, sosiaalityöhön, lastensuojeluun, sielunhoitoon, kouluihin, neuvoloihin ja työpaikoille.
Tyypillisiä piirteitä ratkaisukeskeiselle psykoterapialle on ratkaisujen etsiminen, tulevaisuusorientaatio, edistyksen huomioiminen, voimavaraistaminen, uusien näkökulmien etsiminen, ansionjakaminen, tukijoukon mukaan ottaminen, luovuus ja selkeät yhteiset tavoitteet työskentelylle. Erityisesti uinuvia voimavaroja ja käytössä olevia vahvuuksia ja mahdollisuuksia pyritään hyödyntämään tässä terapiamuodossa. Tästä syystä ratkaisukeskeistä terapiaa kutsutaan myös voimavarakeskeiseksi terapiaksi.
Ratkaisukeskeinen psykoterapia on lähtöisin Amerikasta. Sen historialliset juuret juontavat sosiaaliseen konstruktionismiin, systeemiteoriaan sekä perheterapiaan.Menetelmään perehdyttävät ja valmentavat Suomessa yliopistojen psykoterapiakoulutusohjelmat. Lisäksi ratkaisukeskeistä psykoterapiaa voi opiskella EU-maiden yliopistoissa yhteistyönä suomalaisen toimijan kanssa yliopistotutkintoon johtavana koulutusohjelmana.
Toimivuus
Hans Eysenck päätyi vuonna 1952 julkaistussa tutkimuksessaan siihen, että 2/3 potilaista paranee huomattavasti 1-2 vuodessa riippumatta siitä, saavatko he psykoterapiaa vai eivät.[4] Psykoterapioiden vaikuttavuutta on selvitetty tämän jälkeen lukuisissa muissa tutkimuksissa, joiden tuloksista on koottu meta-analyyseja. Vuonna 2015 julkaistun tutkimuksen mukaan nämä metatutkimukset ovat kuitenkin liioitelleet psykoterapian tehoa sen vuoksi, että ne tutkimukset, joiden tuloksena on, ettei psykoterapia ole tehokasta, jätetään usein julkaisematta. Kun negatiivisen tuloksen antaneet tutkimukset otettiin huomioon, saatiin tulokseksi, että psykoterapian teho on suhteellisen vaatimatonta.[5]
Masennuksen osalta vaikuttavuustutkimukset ovat todenneet toistuvasti 1970-luvulta lähtien, että kaikki terapiamuodot vähentävät masennusoireita jonkin verran, eikä eri suuntauksien välillä juuri ole eroa. Ilmeisesti ratkaisevaa ei ole opiskeltu tekniikka vaan psykoterapeutin hyväksyvä ja empaattinen suhtautuminen potilaaseen tai jokin muu yhteinen tekijä.[6] Erityistä huomiota tulee kuitenkin kiinnittää siihen, ettei oireiden hoitaminen ole sama asia kuin oireita aiheuttaneen tekijän hoitaminen.
Lääkäriseura Duodecim ja Suomen Akatemia kutsuivat vuonna 2006 koolle kokouksen, jossa etupäässä lääkäreistä koostuva 12-henkinen paneeli laati konsensuslausuman kokouksessa pidettyjen esitelmien, esitelmöitsijöiden toimittaman materiaalin sekä kokouksessa käytyjen keskustelujen pohjalta. Lausuman mukaan psykoterapia tuottaa tavallisesti vähintään yhtä hyviä tuloksia kuin aktiivinen vertailuhoito, ja psykoterapialla hoidettujen potilaiden tilanne hoidon jälkeen on parempi kuin 80%:lla hoidotta jääneistä. Lausumassa todettiin myös, että kontrolloituja vaikuttavuustutkimuksia on tehty lähinnä lyhytkestoisista psykoterapioista, jolloin tuloksena on ollut, että noin puolet psyykkisistä häiriöistä kärsivistä potilaista toipuu ja vielä useampi hyötyy hoidosta. Pitkäkestoisten psykoterapioiden sekä pari- ja perheterapioiden  näyttö pohjautuu lähes pelkästään tavanomaisessa hoitokäytännössä toteutettuihin ei-kokeellisiin tutkimuksiin, mutta näyttöön pohjautuvan tutkimuksen puuttumisesta ei voida silti päätellä, etteivätkö nämä hoitomuodot voisi olla tehokkaita.[2]
Vuonna 2010 julkaistun Helsingin psykoterapiatutkimusraportin mukaan lyhyiden ja pitkien terapioiden väliset erot vaikuttavuudessa riippuvat käytetyn seuranta-ajan pituudesta. Alle vuoden mittaiset lyhytpsykoterapiat tuottavat nopeasti terapeuttisia vaikutuksia ahdistus- ja masennusoireisiin. Pitkäkestoiset terapiat vaikuttavat hitaammin, mutta tulokset ovat pysyvämpiä verrattuna lyhytterapioiden vaikutuksiin. Verrattaessa lyhyttä psykodynaamista terapiaa ja voimavarasuuntautunutta terapiaa pitkään psykodynaamiseen terapiaan sekä psykoanalyytiseen hoitoon on todettu, että lyhytterapioiden vaikuttavuus on viiden vuoden aikavälillä seurattuna heikompi. Tutkimusraportin pohdinnassa epäillään, että lyhytterapioiden nopeiden vaikutusten taustalla saattaa usein olla muut, rinnalla olleet hoitomuodot. Viiden vuoden seuranta-ajalla tarkasteltuna psykoanalyyttinen terapia todettiin keskimääräisesti kaikista vaikuttavimmaksi, mutta toisaalta lyhytterapia on halvempaa.[3]
Wisconsinin yliopiston psykologian ja psykoterapian professori Bruce Wampold julkaisi vuonna 2001 kirjan The Great Psychotherapy Debate.[7] Sen mukaan
Psykoterapia on potilaille hyödyllistä, joskaan syytä hyötyyn ei tiedetä.
Terapiamuodolla ei ole väliä.
Käytettyjen tekniikoiden teoreettisella pohjalla tai tekniikoiden toteutustavan oikeellisuudella ei ole väliä.
Sillä on vaikutusta, miten voimakkaasti terapeutti uskoo terapiansa tehokkuuteen.
Terapeutin persoonallisuudella on merkittävän paljon vaikutusta tuloksille.
Potilaan ja terapeutin suhteen toimivuus on ratkaisevan merkittävää terapian hyödyille.
Kirja perustui lähinnä masennuspotilaisiin, mutta samanlaisia tuloksia on saatu myös traumaperäisestä stressihäiriöstä[8] ja nuorten mielenterveysongelmista.[9]
Toisaalta on myös esitetty, että sosiaalinen vuorovaikutus on hyödyllistä, mutta toisen osapuolen ei tarvitse olla psykoterapeutti tai että kevytkin koulutus riittää suurimpaan osaan hyödyistä. Tällaisella lähestymistavalla ei kuitenkaan ole yhteyttä klassiseen psykoterapiaan, jonka tarkoitus on saattaa tietoisen tarkastelun alle sekä aiempia että nykyhetken tukahdutettuja ristiriitoja ja konflikteja.
Tutkimuksia psykoterapian tehosta ja soveltuvuudesta on arvosteltu siitä, että vain noin 13 % niistä, joiden väitetaan tarvitsevan psykoterapiaa, hakee sitä, ja myös psykoterapian aloittavista moni keskeyttää.[10] 125 tutkimuksen meta-analyysissä todettiin keskimääräiseksi keskeyttäneiden määräksi 46,86 %,[11] toisessa tutkimuksessa 20-25 %.[12] Tulosten luotettavuus on kyseenalainen, jos kontrolliryhmästä ei osata poimia pois samanlaisia ihmisiä.
Mahdollisimman vähäisiä käyntimääriä toivovien vakuutusinstituutioiden johdosta psykoterapiasuuntausten vaikuttavuudesta on alettu kiistelemään. Osa harjoittajista pyrkii vetoamaan tutkimuksiin ja toinen osa toteaa terapiaprosessin olevan aivan liian monitahoinen soveltuakseen yksinkertaisten tutkimusten kohteeksi.[13]
Haittavaikutukset
Vuonna 2016 ilmestyneen laajan tutkimuksen mukaan 5 % masennuksen tai ahdistuneisuuden vuoksi hoidetuista ilmoittaa saaneensa psykoterapiasta aiheutuneita pysyviä haittavaikutuksia. Etnisiin vähemmistöihin ja seksuaalivähemmistöihin kuuluvat olivat muita alttiimpia saamaan pysyviä haittavaikutuksia.[14]
Psykoterapeuttien pikakoulutus
Ratkaisuna terapeuttipulaan voisi olla maallikkoterapeuttien pikakoulutus. [6]
Psykiatri Vikram Patel osoitti tutkimuksessaan, että tavalliset nuoret naiset pystyivät parantamaan masennuspotilaita vähintään yhtä hyvin kuin alan klinikat. Vertaisterapeutit koulutettiin erittäin käytännönläheisesti kahdessa päivässä tai maksimissaan kahdessa kuukaudessa. [6]
Järjestelmällinen meta-analyysi yli 25 kotrolloidusta hoitokokeesta eri maissa osoitti, että kehitysmaassa pikakoulutettu maallikko pystyy auttamaan potilaita mutta ei ehkä diagnosoimaan heitä. Toisaalta 60 % mielenterveysongelmaisista ei saa apua edes Yhdysvalloissa.[6]
Suomessa
Terveydenhuollossa
Terveydenhuollon ammattihenkilöistä asetuksen (564/1994) mukaan psykoterapeutti kuuluu terveydenhuollon nimikesuojattuihin ammatteihin.[15] Terveydenhuollon ammattihenkilöstöstä annetun lain (559/1994) lähtökohtana on potilasturvallisuuden edistäminen muun muassa varmistamalla, että terveydenhuollon ammattihenkilöllä on ammattitoiminnan edellyttämä koulutus, muu riittävä ammatillinen pätevyys ja ammattitoiminnan edellyttämät muut valmiudet.[16] Psykoterapeutti-nimikettä itsestään saavat käyttää ainoastaan ne, joilla on Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valviran (vuoteen 2008 asti nimikkeen myönsi TEO) myöntämä psykoterapeutin ammattinimike.[17] Myöskään psykoterapiaa ei saa mainostaa antavansa, ellei tätä nimikettä ole.
Yhteensä nimikesuojattuja psykoterapeutteja Suomessa oli vuonna 2005 noin 3500 eli keskimäärin 6 psykoterapeuttia 10000 asukasta kohden. Eniten on perheterapeutteja.
Terveydenhuollossa käytetään myös sellaisia psykoterapeuttisia menetelmiä, joista saattaa olla hyötyä, mutta joita ei kuitenkaan esimerkiksi niiden soveltamisalan suppeuden, teorian kapeuden tai tutkimusnäytön puutteen vuoksi voi pitää itsenäisinä psykoterapioina. Näitä menetelmiä voidaan kuitenkin käyttää osana eri psykoterapioita. Samoin sinänsä hyödyllinen asiakkaille annettava neuvonta ja ohjaus sekä monet kuntouttavat ja muut toiminnat, joita voidaan pitää vaikutuksiltaan psykoterapeuttisina, eivät kuitenkaan yleensä täytä psykoterapialle asetettavia vaatimuksia. Psykoterapian tarpeessa olevia on epidemiologisten tutkimusten perusteella arveltu olevan 2 % väestöstä.
Hakeutuminen
Psykoterapiaan hakeutuminen voi tapahtua käytännössä eri reittejä.
Terveyskeskuksen kautta, jolloin terveyskeskuslääkäri voi suositella potilasta psykiatrisen erikoissairaanhoidon hoitopaikkaan (esimerkiksi mielenterveystoimistoon).
Joillakin paikkakunnilla voi suoraan ottaa yhteyttä mielenterveyskeskukseen ja päästä suoraan keskustelemaan mahdollisesta psykoterapiasta ko. hoitopaikassa tai saamassa neuvoja, miten löytää psykoterapeutti ykstyiseltä terveydenhuollon sektorilta.
Hakeutumalla suoraan yksityisen sektorin psykoterapeutin vastaanotolle. Useimmilla paikkakunnilla on lääkäriluettelossa listat yksityisistä psykoterapeuteista. Psykologiliitosta[18] voi ladata luettelon psykoterapeuteista. Myös koko perhe tai useampi perheenjäsen voivat samanaikaisesti hakeutua samalle psykoterapeutille perhepsykoterapiaan. Useat alan koulutusyhteisöt pitävät omia luetteloitaan, esimerkiksi Suomen perheterapiayhdistys,[19] Ratkes ry,[20] Kognitiivis-analyyttinen yhdistys,[21] Itä-Suomen psykoterapiayhdistys,[22] Gestalt-terapiayhdistys ry[23] jne. On tärkeää, että psykoterapeutilla on Valviran myöntämä virallinen psykoterapeuttinimike. Se on syytä varmistaa ammattitaitoisen ja vastuullisen psykoterapian saamiseksi.
Korkeakouluopiskelijat hakeutuvat YTHS:n lääkärin vastaanotolle tai soittavat mielenterveyspuolen numeroon, josta heidät tarvittaessa ohjataan psykiatrin konsultaatioon tai psykologin arviointijaksolle. Opiskelija saattaa myös saada puheapua psykiatriselta terveydenhoitajalta.
Hoidon hinta ja korvattavuus
Kansaneläkelaitos Kelan myöntämät osittaiset korvaukset psykoterapian tarpeessa oleville kuntoutujille muuttuivat lakisääteiseksi vuoden 2011 alussa. Uudistuksessa ei kuitenkaan korotettu korvausmäärää.[24]
Yksilöterapiassa psykoterapiakäynti kestää yleensä 45 minuuttia, ja yhden käynnin keskimääräinen hinta oli 2010-luvun alussa valtakunnallisesti 60–70 euroa, pääkaupunkiseudulla kuitenkin 75 euroa tai enemmän.[24] Vuonna 2016 Kela korvaa yksilökuntoutuspsykoterapiaa 57,60 euroa riippumatta iästä.[25] Pari- tai ryhmäterapiasta saadut korvaukset ovat suurempia. Psykoterapian korvattavuus on siten aikuisilla potilailla noin 46–75 prosenttia.
Mikäli psykoterapeutti on lääkäri, Kela korvaa psykoterapiakäynneistä sairausvakuutuslain mukaan.
Kelan korvaamaan kuntoutuspsykoterapiaan on oikeus sellaisilla 16–67-vuotiailla henkilöillä, joiden työ- tai opiskelukyky on heikentynyt mielenterveyshäiriön vuoksi ja tavoitteena on parantaa työ- tai opiskelukykyä. Tukea myönnetään maksimissaan kahdeksi vuodeksi kaksi viikkokertaa ja kolmanneksi vuodeksi yksi viikkokerta. Toisena edellytyksenä on, että kuntoutujalla on psykiatrisen diagnoosin tekemisen jälkeen ollut vähintään kolme kuukautta jatkunut asianmukainen hoitosuhde ennen  kuntoutushakemuksen tekoa. Lisäksi vaaditaan, että vuosittaisia hoitokäyntejä on vähintään 25. [26]
Korvattavuutta hakiessa on täytettävä KELA:n lomake KU102 ja liitettävä siihen psykiatrian erikoislääkärin kirjoittama lääkärinlausunto B, jossa määritellään potilaan diagnoosi ja arvioidaan etuuden tarpeellisuus potilaan työ- tai opiskelukykyä parantavana tai palauttavana tekijänä.
KELA:lta voi hakea muutakin tukea psykoterapiakustannuksiin. Työssäkäyville tuen nimi on vammaistuki ja eläkkeensaajille eläkkeensaajan hoitotuki ja se on porrastettu kustannusten määrän perusteella.
Katso myös
Psykedeeliterapia
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Brummer, Matti & Enckell, Henrik (toim.)| title = Lasten ja nuorten psykoterapia| location = Porvoo Helsinki| publisher = WSOY| year = 2005| isbn = 951-0-28674-5}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Fisher, Peter & Wells, Adrian| title = Metakognitiv terapi| location = Lund| publisher = Studentlitteratur| year = 2011| version = (Metacognitive Therapy. Distinctive Features, 2009.) Översättning av Ola Brar| isbn = 978-91-44-07602-7| language = (in Swedish)}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Huttunen, Matti O. & Kalska, Hely| title = Psykoterapiat| location = Helsinki| publisher = Duodecim| year = 2015| version = 3., uudistettu painos| isbn = 978-951-656-519-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Ihanus, Juhani (toim.)| title = Psykoterapiat eilen ja tänään| location = Helsinki| publisher = Yliopistopaino| year = 1997| isbn = 951-570-290-9}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Norcross, John C. & Vandenbos, Gary R. & Freedheim, Donald K. (toim.)| title = History of Psychotherapy. Continuity and Change| location = Washington| publisher = American Psychological Association| year = 2011| version = Second edition| isbn = 978-1-4338-0762-6| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Tamminen, Tapani (toim.)| title = Psykoterapiat| location = Klaukkala| publisher = Recallmed| year = 2010| isbn = 978-951-847-076-5}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Tähkä, Veikko| title = Psykoterapian perusteet| location = Helsinki| publisher = WSOY| year = 1993| version = 6. painos| id = ISBN 951-0-10562-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Valkonen, Jukka| title = Psykoterapia, masennus ja sisäinen tarina| location = Helsinki| publisher = Helsingin yliopisto| year = 2007| version = Väitöskirja. Kuntoutussäätiön tutkimuksia 77| isbn = 978-952-5017-62-5| format = [ Tiivistelmä]}}
Aiheesta muualla
 Kela.
 Suomen Mielenterveysseura.
 Mielenterveystalo.fi.
Hamilo, Marko: . Skeptikon päiväkirja 6.6.2011.
 (yle.fi)

Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Cloak & Dagger on Joe Pokaskin luoma yhdysvaltalainen supersankarisarja, joka perustuu Marvel Comicsin sarjakuvahahmoihin Viitta ja Tikari. Sarja sijoittuu Marvel Cinematic Universeen (MCU), jakaen tarinallisen jatkumon sen elokuvien ja muiden televisiosarjojen kanssa. Sarjaa tuottavat ABC Signature Studios ja Marvel Television, Pokaskin toimiessa showrunnerina.
Sarjassa Olivia Holt ja Aubrey Joseph näyttelevät Tandy Bowenia / Tikaria ja Tyrone Johnsonia / Viittaa, kahta teini-ikäistä, jotka saavat supervoimat ja joiden välille muodostuu romanttinen suhde. Sarjassa näyttelevät myös Gloria Reuben, Andrea Roth, J. D. Evermore, Miles Mussenden, Carl Lundstedt, Emma Lahana ja Jaime Zevallos. ABC Family alkoi kehittää televisiosarjaa Viitasta ja Tikarista jo heinäkuussa 2011. Huhtikuussa 2016 ABC Familyn seuraaja, Freeform, tilasi sarjan. Sarja kuvattiin New Orleansissa.
Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Freeformilla 7. kesäkuuta ja päättyi 2. elokuuta 2018. Freeform tilasi heinäkuussa 2018 sarjalle toisen tuotantokauden. Sarja sai positiivisen vastaanoton, kriitikoiden kehuessa Holtin ja Josephin roolisuoritusta, New Orleansin roolia tapahtumapaikkana ja sarjan tarinaa, mutta kritisoidessa juonen tahtia ensimmäisten jaksojen aikana.
Juoni

Tyrone Johnson ja Tandy Bowen, kaksi teini-ikäistä, joilla on erilaiset taustat, saivat vuosia sitten supervoimat salaperäisessä onnettomuudessa, joka tuhosi myös Roxxonin omistaman öljykentän. Tutustuessaan toisiinsa yhä lähemmin he huomaavat voimiensa toimivan parhaiten, kun he ovat yhdessä, mutta heidän tunteensa toisiaan kohtaan tekevät heidän monimutkaisesta maailmastaan entistä haastavamman.[1]

Näyttelijät
Päärooleissa

Sivurooleissa

Vierailevat

Jaksot
Ensimmäinen tuotantokausi (2018)

|}
Tuotanto
Kehitys
Marvel Televisionin johtaja Jeph Loeb julkisti San Diegon Comic-Conissa vuonna 2011 ABC Familyn kehittävän sarjaa Viitasta ja Tikarista. Sarja sijoittuisi New Orleansiin hurrikaani Katrinan jälkeen, jolloin Viitta ja Tikari ”löytäisivät toisensa ja tajuaisivat voimiensa sekä täydentävän elämäänsä että tekevän niistä monimutkaisemman”.[2] Huhtikuussa 2016 Freeform, ABC Familyn seuraaja, ja Marvel Television tilasivat sarjan suoraan televisiosarjaksi ja alkoivat etsiä sarjalle showrunneria.[1] Elokuussa 2016 Joe Pokaski allekirjoitti sopimuksen sarjan showrunneriksi ryhtymisestä,[3][4][5] Loebin ja Jim Choryn toimiessa vastaavina tuottajina.[6][5] Alan Fine, Stan Lee, Joe Quesada ja Karim Zreik olivat myös sarjan vastaavien tuottajien joukossa, Jenny Kleinin tuottaessa sarjan.[7]
20. heinäkuuta 2018 Freeform tilasi sarjalle 10 jakson mittaisen toisen tuotantokauden.[8] Kauden ensimmäinen traileri vihjaili Brigid O’Reilly sarjakuvista tutun alter egon, Mayhemin, esiintyvän kaudella.[9]
Käsikirjoitus
Elokuussa 2016 Cloak & Daggerin käsikirjoittaminen oli alkanut,[3] ja marraskuussa Pokaskin kerrottiin muokkaavan parhaillaan alkuperäistä käsikirjoitustaan.[4] Kun sarja julkistettiin, Freeform kutsui sitä ”ensimmäiseksi sukellukseksi Marvel Cinematic Universeen” ja kuvaili sitä ”supersankareiden rakkaustarinaksi”. Varietyn mukaan nuorille aikuisille suunnattu sarja ”sopii saumattomasti Freeformille”, koska kanavan kohdeyleisöä ovat 14–34-vuotiaat.[1][10] Loeb kommentoi nuortenkanavaa sarjan esityspaikkana: ”Kyseessä on rakkaustarina, jonka hahmot ovat aina perinteisesti olleet sitä ikäryhmää. Ei ole kyse siitä, että olisimme ottaneet jotakin ja muuttaneet sen nuortenfiktioksi. Se puhuttelee nuoria aikuisia ja on lajityypiltään nuortenfiktiota. Toteuttaisimmeko The Punisherin Freeformilla? En usko, että se muodostaisi samanlaista yhteyttä katsojiin.”[11]
Roolijako
Tammikuussa 2017 julkistettiin, että Olivia Holt ja Aubrey Joseph valittiin näyttelemään Tandy Bowenia / Tikaria ja Tyrone Johnsonia / Viittaa.[12] Seuraavan kuukauden aikana Andrea Roth valittiin näyttelemään Tandyn äitiä Melissa Bowenia, Gloria Reuben ja Miles Mussenden Tyronen vanhempia Adina ja Otis Johnsonia sekä Carl Lundstedt, James Saito ja J. D. Evermore Tandyn rikoskumppania Liamia, tohtori Bernard Sanjoa ja etsivä Connorsia.[13] Tammikuussa 2018 sarjasta näytetty esikatselumateriaali paljasti Emma Lahanan ja Jaime Zevallosin olevan osa sarjan näyttelijäkaartia,[14] Brigid O’Reillyn ja Delgadon rooleissa.[15] Lisäksi Ally Maki kertoi Instagramissa näyttelevänsä sarjassa,[16] roolihahmon nimeksi paljastuessa Mina Hess.[17]
Kuvaukset
Sarjan kuvaukset sijoittuivat New Orleansiin.[18][19] Tami Reiker toimi ensimmäisen jakson kuvaajana. Mutta ei aikataulunsa vuoksi voinut jatkaa sarjan kanssa pidempään, jolloin hänen ja Prince-Bythewoodin suosittelemana Cliff Charles toimi kuvaajana tuotantokauden lopun ajan.[20] Monet otoksista ensimmäisellä tuotantokaudella kuvattiin kädessä pidettävillä kameroilla, jotka loivat osittain sarjalle ”näkymän ja tunnelman”, sillä Pokaski ”ei halunnut odottaa dolly-kiskojen asettamista”.[21] Toisen tuotantokauden kuvausten odotetaan alkavan syyskuussa 2018.[22]
Musiikki
Mark Isham paljasti toukokuussa 2017 säveltävänsä sarjan musiikin, tehtyään yhteistyötä sarjan pilottijakson ohjaajan Gina Prince-Bythewoodin kanssa myös elokuvissa Mehiläisten salaisuudet ja Beyond the Lights.[23] Isham kuvaili sarjaa ”äärimmäisellä tavalla hahmojen ajamaksi” ja keskittyvän hahmojen vaikeaan lapsuuteen, joten hänen sävelyksensä ovat ”synkkiä, mutta myös riittävän nuorekkaita teini-ikäisille näyttelijöille.”[24]
Julkaisu
Cloak & Dagger alkoi Freeform-kanavalla 7. kesäkuuta 2018.[14] ja sen ensimmäiseen tuotantokauteen kuului 10 jaksoa.[25] Vielä sarjan tilaamisen yhteydessä alkuperäiseksi esitysajankohdaksi ilmoitettiin vuosi 2017.[26] Toinen tuotantokausi, johon tulee kuulumaan myös 10 jaksoa, tullaan esittämään vuonna 2019.[8]
Lähteet
Huomioita

Viitteet

Aiheesta muualla
Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.

Luokka:2010-luvun televisiosarjat
Luokka:Marvel Cinematic Universe -televisiosarjat

Minä vuonna Inhumans -sarja on julkaistu?


Supernatural on yhdysvaltalainen kauhudraamasarja, jonka on luonut Eric Kripke. Sen ensimmäinen kausi esitettiin The WB -kanavalla vuosina 2005–2006. Vuodesta 2006 lähtien sarjaa on esitetty The CW -verkossa. Sarja seuraa veljesten Sam (Jared Padalecki) ja Dean Winchester (Jensen Ackles) matkaa, kun he metsästävät demoneja ja muita yliluonnollisia olentoja. He kokevat myös taisteluja enkelien kanssa, mutta saavat usein apua enkeliltä nimeltään Castiel, jolle Dean myöhemmin keksii nimen Cas.
Sarjaa kuvataan Vancouverissa, Kanadassa. Eric Kripken mukaan hän suunnitteli sarjan kestävän ainoastaan kolmen tuotantokauden verran, mutta päätti kuitenkin jatkaa sarjaa. Viidennen kauden jälkeen Kripke luopui showrunnerin roolista työskennelläkseen muiden sarjojen parissa. Pyörittäjänä jatkoi Sera Gamble. Kripke pysyi kuitenkin kuudennella kaudella vastaavana tuottajana ja seitsemännellä kaudella vastaavana konsulttina. Kahdeksannella kaudella pyörittäjänä aloitti Jeremy Carver.
The CW tilasi sarjalle 13. tuotantokauden tammikuussa 2017.[1] Suomessa Sub alkoi esittää yhdeksättä tuotantokautta 20. syyskuuta 2015. Sarjasta on myös julkaistu Blu-ray- ja DVD-versiot tuotantokausittain.
Tuotanto
Supernaturalin luoja Eric Kripke kehitteli sarjan ideaa lähes kymmenen vuoden ajan ollessaan itse kiinnostunut urbaanilegendoista.[2][3] Vaikka Kripke olikin visioinut Supernaturalin elokuvana, hän vietti muutaman vuoden tarjoten sarjan ideaa eri kanaville.[4][5] Hänen onnekseen kysyntä niin sanotuille mytologisille sarjoille kasvoi, kun Lostia alettiin esittää vuonna 2004.[5] Konsepti kävi läpi useita vaiheita ennen kuin sarjaa alettiin tuottaa.[3] Kripke halusi sarjan sijoittuvan "tien päälle" tuntien sen olevan "paras keino kertoa tarinat, koska se on puhdas, koruton ja ainutlaatuisesti amerikkalainen... Näitä tarinoita esiintyy pikkukaupungeissa ympäri maata ja on järkevää vain ajaa sisään ja ulos näihin tarinoihin."[3] Koska Kripke oli aikaisemminkin tehnyt yhteistyötä The WB:n kanssa, hänelle tarjottiin mahdollisuutta tarjota kanavalle ohjelmaa. Kripke käytti sen Supernaturalin markkinointiin.[4] Kanava ei kuitenkaan pitänyt Kripken alkuperäisestä ideasta, jossa kaksi uutisreportteria matkaa ympäri maata jahdaten demoneita, joten Kripke päätti nopeasti korvata reportterit veljeksillä. Kripke päätti veljesten olevan kotoisin Kansasin Lawrencesta, jonka läheiselle Stull Cemeteryn hautausmaalle sijoittuu useita paikallisia urbaanilegendoita.[6]
Päähenkilöiden nimiksi Kripke päätti valita Sal ja Dean, kuten Jack Kerouacin romaanissa Matkalla. Hän kuitenkin vaihtoi Salin myöhemmin Samiksi.[7] Veljesten sukunimen piti alun perin olla Harrison näyttelijä Harrison Fordin kunniaksi. Kansasissa kuitenkin asui eräs Sam Harrison, joten sukunimi jouduttiin vaihtamaan. Tunnetusta Winchesterin kummitustalosta kiinnostunut Kripke valitsi Winchesterin lopulliseksi sukunimeksi.[8]

Näyttelijät ja hahmot

Sarja keskittyy pääasiassa Winchesterin veljeksiin, Samiin (Jared Padalecki) ja Deaniin (Jensen Ackles), jotka matkustavat ympäri maata jahdaten kaikkea yliluonnollista. Padaleckin kiinnostus kauhusarjoihin, kuten Salaiset kansiot ja Twilight Zone, saivat hänet kiinnostumaan Samin roolista. Padaleckilla oli myös aikaisempaa kokemusta tuottajien McGn ja David Nutterin kanssa työskentelystä,[10] joista aikaisempi vakuutti Padaleckin koe-esiintymään sarjaa varten.[11] Alun perin Nutter pyysi Acklesia koe-esiintymään Samin rooliin,[12] mutta luettuaan käsikirjoituksen Ackles samaistui enemmän Deanin rooliin.[13] Koe-esiintymisen aikaan Ackles esitti jo yhtä Smallvillen päähenkilöistä ja hänen saatua Deanin osan hänen roolinsa Smallvillessa jouduttiin päättämään.[14]

Koska sarjassa ei ole montaa päähenkilöä, sarjaan sisältyy useita sivuosia. Jeffrey Dean Morgan esittää John Winchesteriä, Samin ja Deanin isää. Pilottijaksossa esiintymisensä jälkeen John-hahmo palaa sarjaan vasta ensimmäisen kauden puolivälissä ja pysyy sarjan sivuhenkilönä aina kuoleemansa saakka, toisen kauden ensimmäiseen jaksoon, vaikka hahmon henki palaakin kummittelemaan pojilleen vielä kauden päätösjaksossa. Käsikirjoittaja John Shibanin mukaan Johnin kuolema päätettiin jo sarjan alussa. Käsikirjoittajien mielestä veljeksien ja isän toisistaan erottaminen "jakaisi sarjan." Shiban sanoo: "...pojat etsivät isäänsä, viikon hirviötä, mitä ikinä tielle kantautuikin. Siitä tuli vaikeaa, koska esiin heräsi kysymys 'Mitä isä tekee? Tekeekö hän kiinnostavimpia asioita kuin poikansa, vai mitä?'"[15] Morgan ei aluksi ollut innostunut sarjaan palaamisesta sen toisella tuotantokaudella saadessaan uuden roolin sarjassa Greyn anatomia.[16] Hahmon tulevaisuuden esiintymisistä ei ole varmuutta Morganin kiireisen aikataulun vuoksi.[17]
Ensimmäisellä kaudella esitellään myös Azazel-niminen demoni sekä tämän nimetön tytär. Azazel esiintyy ensimmäisellä kaudella vain siluetteina tai varjoina ja ottaa fyysisen olomuodon vain hallitessaan John Winchesterin ruumista. Azazelin tytär käyttää ruumiinaan Meg Masters -nimistä tyttöä (Nicki Aycox). Toisella tuotantokaudella Azazelina esiintyy Frederic Lehne, jonka alun perin oli tarkoitus vierailla vain yhdessa jaksossa. Lehne kuitenkin teki vaikutuksen sarjan ohjaajiin, joten tätä pyydettiin palaamaan kauden kaksiosaiseen päätösjaksoon.[18] Hahmon kuoleman jälkeen Azazel esiintyy neljännellä kaudella aikamatkustusjaksossa ”In the Beginning” (Christopher B. MacCabe ja Mitch Pileggi) sekä takaumassa kauden päätösjaksossa (Rob LaBelle). Azazelin tyttären poistuttua Meg Mastersin ruumiista kauden lopussa sekä demoni että itse Meg Masters jatkavat sarjassa, mutta nyt erillisinä hahmoina. Demoni palaa toisen kauden yhteen jaksoon ottaen Samin ruumiin hetkeksi haltuunsa sekä viidennellä kaudella (Rachel Miner). Miner esittää demonia myös seitsemännellä ja kahdeksannella kaudella. Aycox esiintyy Meg Mastersin vihaisena henkenä yhdessä jaksossa neljännellä kaudella.
Sarjan käsikirjoittajat halusivat täsmentää ”metsästäjien” konseptia, jolloin sarjaan ilmestyi useita uusia hahmoja.[19] Näyttelijä Jim Beaver esiintyy ensimmäisen kerran ensimmäisen kauden jaksossa Winchesterien vanhana perheystävänä Bobby Singerinä. Samin ja Deanin isän kuoleman jälkeen Bobby toimii ikään kuin veljesten sijaisisänä ja hahmo pysyy sarjan sivuosassa seuraavien tuotantokausien ajan.[20] Muita metsästäjiä esitellään toisella tuotantokaudella metsästäjien täyttämän Harvellen majatalon esittelyn yhteydessä. Majatalon omistaa Ellen Harvelle (Samantha Ferris), jonka edesmenneyt aviomies oli John Winchesterin ystävä. Majatalon muuta henkilökuntaa on muun muassa äitinsä kanssa työskentelevä Jo Harvelle (Alona Tal) sekä Ash (Chad Lindberg), joka käyttää laajaa tietokonetuntemustaan  yliluonnollisten ilmiöiden havainnoimisiin. Tal kirjoitettiin lopulta ulos sarjasta tämän vaikuttaessa aivan Samin ja Deanin ”14-vuotiaalta pikkusiskolta.”[21] Myös Ash kirjoitettiin pois sarjasta toisen kauden päätösjaksossa majatalon tuhouduttua. Ellenin piti palata sarjaan kolmannella kaudella, mutta kirjoittajien lakon vuoksi jakso peruuttiin.[22] Käsikirjoittajien piti sisällyttää Ellen myös kolmannen kauden päätösjaksoon, mutta Ferris kieltäytyi paluusta.[23][24] Viidennellä kaudella kuitenkin sekä Jo että Ellen palasivat sarjaan muutaman jakson ajaksi.
Kolmannella kaudella käsikirjoittajat päättivät esitellä Ruby-nimisen demonin, joka oli eläessään ollut noita ja väittää olevansa Winchesterien kanssa samalla puolella. The CW kuitenkin pyysi, että Rubyn lisäksi sarjaan lisättäisiin toinenkin naishahmo, joten käsikirjoittajat kirjoittivat Bela Talbotin, itsekeskeisen varkaan, joka myy rikkaille asiakkailleen esineitä, joilla on yliluonnollisia kykyjä.[25] Katie Cassidy ja Lauren Cohan valittiin näyttelemään Rubya ja Belaa, vaikka he alun perin koe-esiintyivätkin toistensa rooleihin.[26] Näyttelijät listataan päärooleihin jaksojen alussa. Kolmannen kauden lopussa Bela kirjoitettiin ulos sarjasta katsojien reagoidessa hahmoon negatiivisesti ja Cassidy korvattiin taloudellisista syistä.[27][28] Neljännellä kaudella Rubyn näyttelijäksi valittiin Genevieve Cortese,joka esitti hahmoa aina tämän kuolemaan saakka, neljännen tuotantokauden loppuun.[29] Cortese esitti myös itseään sarjan kuudennen kauden jaksossa ”The French Mistake.”
Sarjan käsikirjoittajat halusivat tuoda sarjaan enemmän kristillistä mytologiaa ja kirjoittivat Castielin hahmon.[30] Kripken halutessa pitää enkelien esittelyn salassa hahmoa kuvailtiin demoniksi koe-esiintymisten aikana.[31] Misha Collins valittiin näyttelemään Castiel-enkeliä. Ensiesiintymisessään neljännen kauden avausjaksossa Castiel nostaa Deanin Helvetistä tämän kolmannella kaudella kokeman kuoleman jälkeen ja tulee täten Winchesterien avuksi. Hahmon piti alun perin esiintyä vain kuuden jakson mittaisessa tarinakaaressa, mutta hahmon saaman palautteen vuoksi Castielin roolia laajennettiin.[32] Collins ylennettiin sarjan vakiokasvoksi viidennellä kaudella.[33]
Castielin mukana sarjassa esiteltiin muitakin enkelillisiä hahmoja: Robert Wisdomin esittämä "sotaisa" ja "ahdasmielinen" Uriel,[34] joka kannattaa salaa Luciferia, Julie McNivenin esittämä Anna Milton sekä Kurt Fullerin esittämä  Zachariah, joka toivoo Maailmanloppua tuodakseen Paratiisin Maan päälle. Vaikka Wisdomin hahmo tapetaan, McNiven ja Fuller jatkoivat rooleissaan viidennellä kaudella yhdessä Mark Pellegrinon esittämän Luciferin kanssa. Pellegrino oli aikaisemmin ollut varalla Castielin rooliin, jonka jälkeen tälle tarjottiin roolia Luciferina.[35][36] Myöhemmin myös Fullerin ja McNivenin hahmot kirjoitettiin ulos sarjasta yhdessä Ellen ja Jo Harvellen kanssa.
Koska sarja keskittyy pääasiassa Winchesterin veljeksiin, käsikirjoittajat tajusivat katsojien tietävän, etteivät hahmot ole vaarassa joutua lopullisesti tapetuiksi. Korjatakseen tämän käsikirjoittajat kirjoittavat jaksoihin usein vierailevia hahmoja lisätäkseen jännitystä.[37] Katsojat tykkäsivät Castiel hahmosta niin paljon, että käsikirjoittajat eivät lopullisesti voineet tappaa Castielia pois sarjasta ja Misha Collins (Castielin näyttelijä) nimitettiin yhdeksi merkittävimmistä sarjan näyttelijöistä.
Päähenkilöt

Sivuhenkilöitä

Tuotantokaudet

Ensimmäinen tuotantokausi

Ensimmäinen kausi koostuu 22 jaksosta, jotka esitettiin Yhdysvalloissa 13. syyskuuta 2005 - 4. toukokuuta 2006 ja Suomessa 28. elokuuta 2006 - 15. tammikuuta 2007[38].
Veljekset Sam ja Dean Winchester yhdistävät voimansa löytääkseen kadonneen isänsä John Winchesterin. Ilmeisesti metsästysretkellä kadonnut John ei kuitenkaan ole mikään tavallinen rivikansalainen; elämäntyönään hän metsästää yliluonnollisia olentoja, kuten kummituksia, vampyyrejä sekä demoneita ja on kouluttanut poikansakin samaa tehtävää varten. Matkan varrella Sam ja Dean pelastavat viattomien ihmisten henkiä, taistelevat yliluonnollisia olentoja vastaan sekä keräävät vihjeitä isänsä mahdollista olinpaikkaa koskien. Kauden edetessä Samille ilmaantuu salaperäisiä psyykkisiä kykyjä sekä näkyjä tulevaisuudesta, jotka vievät sarjan juonta eteenpäin. Lopulta he löytävät isänsä, ja heille selviää, että Samin ja Deanin äidin vuosia aiemmin tappannut henkilöitymä on keltasilmäinen demoni, jonka kukistaminen luonnistuu vain Samuel Coltin luomalla legendaarisella aseella. Loppujen lopuksi he eivät saa tapettua demonia.
Toinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi koostuu 22 jaksosta, jotka esitettiin yhdysvalloissa 28. syyskuuta 2006 – 17. toukokuuta 2007[39] ja Suomessa 22. tammikuuta 2007 – 11. kesäkuuta 2007.[40]
Kausi seuraa Samia ja Deania kaksikon yrittäessä käsitellä isänsä kuolemaa ja heidä matkaansa, kun he etsivät merkkejä keltasilmäisen demonin olinpaikasta uusien tuttavuuksiensa, Ellenin, Jon ja Ashin kanssa. Osa demonin suurta suunnitelmaa paljastuu lopulta tämän kootessa yhteen Sam ja muut hänen kaltaisensa, mikä johtaa Samin kuolemaan. Dean tekee sopimuksen risteyksen demonin kanssa saadakseen Samin takaisin elävien kirjoihin. Sopimus kuitenkin maksaa Deanin sielun, jonka demoni tulee noutamaan tasan vuoden päästä. Viimeisessä kohtaamisessa Dean tappaa keltasilmäisen demonin, ja Helvetin portit aukeavat vapauttaen useita demoneja.
Kolmas tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi koostuu 16 jaksosta, jotka esitettiin Yhdysvalloissa 4. lokakuuta 2007 – 15. toukokuuta 2008 ja Suomessa 23. huhtikuuta 2009 – 6. elokuuta 2009.[41] Alun perin kauden piti 22-jaksoinen, mutta sarjan tuotanto keskeytettiin väliaikaisesti 5. joulukuuta 2007 käsikirjoittajien lakon vuoksi.
Kausi keskittyy pääasiassa Samin yrityksiin pelastaa Dean tämän sopimuksesta ja Helvetin porteista vapautuneiden demoneiden jäljitykseen. Matkalla veljekset tapaavat Ruby-nimisen demonin, joka kiinnostuu Samista ja väittää tietävänsä keinon pelastaa Dean. He tapaavat myös Bela Talbot -nimisen yliluonnollisten esineiden kaupittelijan, jonka kanssa Sam ja Dean joutuvat alituisesti tekemisiin. Lopulta veljekset saavat tietää, kuka pitää hallussaan Deanin sopimusta: suuren voiman ilmentymä, Lilith. Yhdessä Rubyn kanssa Sam ja Dean jäljittävät Lilithin ja yrittävät tappaa tämän. Lilith ei pysty taistelemaan Samia vastaan tämän salaperäisten kykyjen vuoksi, mutta Deanin sopimus erääntyy joka tapauksessa ja hänen sielunsa viedään Helvettiin.
Neljäs tuotantokausi

Neljäs tuotantokausi koostuu 22 jaksosta, jotka esitettiin Yhdysvalloissa 18. syyskuuta 2008 – 14. toukokuuta 2009. Suomessa kausi esitettiin 12. huhtikuuta 2011 – 6. syyskuuta 2011 välisenä aikana.[42]
Deanin pelastaa Helvetistä Castiel, yksi useista kaudella esiintyvistä enkeleistä. Kausi seuraa veljeksiä heidän työskennellessään Castielin kanssa estääkseen Lilithiä rikkomasta 66 sinettiä, joiden rikkouduttua Lucifer vapautuu. Samin ja Deanin suhde kolhiintuu Samin valitessa Rubyn puolen yhä useammin. Sam alkaa myös antaa periksi demonipuolelleen juomalla demoniverta saadakseen voimia voidakseen päihittää Lilithin. Jäljitettyään ja tapettuaan Lilithin Sam saa selville, että tämän kuolema onkin viimeinen sinetti ja että Ruby onkin koko ajan ollut Luciferin puolella. Dean saapuu paikalle liian myöhään voidakseen estää maailmanlopun, mutta tappaa Rubyn Luciferin portin alkaessa avautua heidän allaan.
Viides tuotantokausi

Viides tuotantokausi sisältää 22 jaksoa[43] ja kauden huhuttiin olevan sarjan viimeinen, sillä Eric Kripke oli vuosia aikaisemmin sanonut suunnitelleensa sarjaa viiden kauden verran. Siitä huolimatta Jared Padalecki ja Jensen Ackles olivat allekirjoittaneet sopimukset kuuden tuotantokauden ajaksi[44] ja CW uudistikin sarjan sopimuksen 16. helmikuuta 2010. Suomessa Sub alkoi esittää kautta 6. maaliskuuta 2012.[45]
Kausi keskittyy taisteluun Luciferin pysäyttämiseen ja maailmanlopun estämiseen. Koko kauden ajan Dean ja Sam taistelevat sekä enkeleitä että demoneja vastaan yrittäessään muuttaa omaa kohtaloaan Michaelin ja Luciferin ihmisvastineina. Veljekset alkavat kerätä maailmanlopun neljän hevosmiehen sormuksia, jotka toimivat avaimina Luciferin vankilaan. Koko kauden ajan Dean, Sam, Castiel ja Bobby ovat kriisin keskellä ollen lähes valmiita luovuttamaan. Kaikkien kannustuksen voimalla nelikko kuitenkin jatkaa eteenpäin aina loppuun saakka.
Kuudes tuotantokausi

Sarjan luoja Eric Kripke suunnitteli aluksi sarjan kestävän vain viiden tuotantokauden verran, mutta sarjan lisääntyneiden katsojalukujen ansiosta CW uudisti sarjan sopimuksen kuudenneksi kaudeksi.[46] Pian CW:n julkaistua tiedon sarjan kuudennesta kaudesta Kripke julkaisi tiedon, ettei jatka enää showrunnerina vaan keskittyisi vastedes vain vastaavan tuottajan tehtäviin. Kripken korvaava Sera Gamble kertoi sarjan kuudennen kauden keskittyvän veljesten väliseen suhteeseen ja heidän selville saamiinsa salaisuuksiin.
Sarjan kuudennelle kaudelle Castielin ja Bobbyn lisäksi palasi useita edellisiltä kausilta tuttuja hahmoja: Mitch Pileggi palasi rooliinsa Samin ja Deanin isoisänä, Cindy Sampson ja Nicholas Elia Lisa ja Ben Braedenina, Mark Sheppard Crowleyna ja Steven Williams Rufus Turnerina. Myös Samantha Smith ja Genevieve Padalecki näyttelivät molemmat yhdessä jaksossa. Kausi sisälsi myös liudan uusia sivuhahmoja joista tärkein oli Sebastian Rochén näyttelemä Balthazar. Muita uusia sivuhahmoja olivat muun muassa Samin ja Deanin sukulaisiin lukeutuvat Gwen (Jessica Heafey) ja Christian Campbell (Corin Nemec), kiirastulesta vapautunut "kaikkien äiti" Eve (Julia Maxwell), Bobbyn vanha ystävätär Eleanor Visyak (Kim Johnston Ulrich) ja enkeli Rachel (Sonya Salomaa).[47]
Kausi alkoi Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2010 ja päättyi 20. toukokuuta 2011.
Seitsemäs tuotantokausi

CW:n puheenjohtaja Dawn Ostroff sanoi olevansa "erittäin järkyttynyt", mikäli sarjaa ei jatkettaisi seitsemännelle kaudelle, sillä sarja "menestyy aikaisempaa paremmin".[48] 26. huhtikuuta CW julkaisi tiedotteen, jossa kerrottiin, että kanava on jatkanut yhteensä viisi sarjaa seuraavalle tuotantokaudelle, joista yksi oli Supernatural.[49] Sera Gamble on paljastanut, että seitsemännellä kaudella tullaan palaamaan ensimmäisen kauden tapaiseen hirviöjahtiin. Lisäksi Castiel ei tule esiintymään päähenkilönä seitsemännellä kaudella.[50]
Comic-Con 2011 -tapahtumassa Gamble paljasti, mitkä hahmot palaavat seitsemännelle kaudelle. Hän kertoi, että Supernaturalin tuottajat ovat vain odottaneet hetkeä tuoda Alona Talin esittämä Jo takaisin, ja löysivätkin tälle sopivan tarinan seitsemännelle kaudelle. Muita sarjaan palaavia hahmoja ovat muun muassa Seriffi Jodi Mills, Julian Richingsin esittämä Kuolema ja Crowley, jota esittää Mark Sheppard. Gamble paljasti myös tuovansa mukaan uusia hahmoja, mutta ei antanut yksityiskohtia.[51] Mark Pellegrino esiintyi Luciferina viidessä jaksossa Samin hallusinaatioissa.
Seitsemäs kausi alkaa suoraan siitä mihin edellinen jäi. Castiel on ahmaissut miljoonia sieluja itseensä ja kutsuu itseään uudeksi Jumalaksi. Sam taas on hankkinut muistonsa takaisin Helvetistä, eikä ole täysin kunnossa. Käy ilmi, että Castiel on imaissut sisäänsä myös Kiirastulen pahimmat olennot leviatanit, jotka kamppailevat päästäkseen vapaiksi. Lopulta leviatanit ottavat Castielin valtaansa ja leviävät putkistojen kautta muihin.
Kausi alkoi Yhdysvalloissa 23. syyskuuta 2011 ja päättyi 18. toukokuuta 2012.
Kahdeksas tuotantokausi

Supernaturalin kahdeksas tuotantokausi vahvistettiin 3. toukokuuta 2012. Kauden esitys alkoi 3. lokakuuta 2012.[52] Jeremy Carver aloitti sarjan showrunnerina Sera Gamblen sijaan.
Dean pääsee vampyyrin avulla ulos kiirastulesta. Deanin ollessa kiirastulessa Sam oli alkanut elää normaalia elämää, mutta joutuukin jälleen kerran luopumaan siitä. Sam ja Dean saavat tietää demonilaatasta, jonka avulla helvetin portit voidaan sulkea ikuisiksi ajoiksi. Kuvioihin ilmestyy myös enkelilaatta, jonka avulla voi sulkea taivaan. Veljekset saavat apua demonilaatan tulkitsemiseen Jumalan profeetalta, Keviniltä, jonka avulla selviää, että jonkun täytyy tehdä laatassa mainitut kolme urotekoa (tappaa helvetinkoira ja kylpeä sen veressä, pelastaa viaton sielu helvetistä ja vapauttaa se taivaaseen, sekä parantaa demoni) jotta portit sulkeutuisivat. Dean päättää ryhtyä koitokseen, mutta hänen epäonnistuttuaan ensimmäisessä teossa Sam ajautuu tekemään niitä Deanin puolesta. Kolmatta tehtävää suorittaessa Samin tila huononee nopeasti ja hän saa tietää kuolevansa, mikäli suorittaa viimeisen tehtävän. Veljekset onnistuvat kuitenkin huijaamaan Crowleylta enkelilaatan itselleen. Samaan aikaan taivaassa vallitsee kaaos, kun Metatron vie Castielin armon lotsua varten, tappaa taivaan johtajan ja karkottaa enkelit taivaasta maan päälle. Dean saa Samin luopumaan viimeisestä tehtävästä, jonka jälkeen Sam ja Dean näkevät taivaalla satoja taivaasta putoavia enkeleitä.
Yhdeksäs tuotantokausi
Sarjan yhdeksäs kausi sai alkunsa Yhdysvalloissa 8. lokakuuta 2013 ja päättyi 20. toukokuuta 2014. Kaudessa on 23 jaksoa.
Kahdeksannen kauden jälkeen Sam makaa henkihievereissään sairaalassa, kun Dean yrittää pelastaa Samin hengen. Hän tapaa enkelin nimeltä Ezekiel ja koska Ezekiel ei voinut parantaa Samia, sillä hänen voimansa olivat vähissä, Dean houkuttelee Samin (hänen mielessään) sanomaan kyllä, jotta Ezekiel voisi ottaa Samin ruumiin haltuunsa ja parantaa Samia ja itseään sieltä käsin. Ezekiel haluaa, ettei Sam saa tietää Ezekielin olemassa olosta, jottei Sam yrittäisi saada häntä ulos ennen kuin hän on parantanut Samin kokonaan. Ezekiel pyyhkii kaikki Samin muistikuvat sairaalasta ja Dean pelaa mukana. Kaiken tämän aikana myös kaikki enkelit ovat karkotettu Taivaasta Maahan. Castiel on nyt ihminen ja yrittää pärjätä elämässään ihmisenä. Osa enkeleistä tekee tuhoa Maassa yrittäessään etsiä Castielia käsiinsä kostaakseen Taivaan sulkemisen. Crowley on Samin ja Deanin vankina Abaddonin suunnitellessa valtaavansa Helvetin. Veljekset yrittävät etsiä tapaa, jolla he saisivat enkelit takaisin Taivaaseen. Ezekiel paljastuu enkeliksi nimeltä Gadreel, joka päästi Luciferin Edeniin puutarhaan. Gadreel murhaa Kevin Tranin ja pakenee. Castiel saa armonsa takaisin. Dean ja Castiel yrittävät löytää tapaa, jolla saisivat Gadreelin pois Samista, koska tämä on ottanut hänet valtaan. Kunnes heille jää vain yksi tapa jäljelle, antaa Crowleyn päästä Samin ruumiseen ja ilmoittaa Samille, että uni mitä hän elää mielessään ei ole totta, vaan hänet on vallannut enkeli. Sam saa häädettyä Gadreelin ulos ja he pakenevat paikalta, sillä Abaddon saapuu paikalle. Sam saa tietää, että hänen veljensä on valehdellut hänelle ja on hänelle todella vihainen, mutta Dean lupaa Samille etsiä Gadreelin käsiinsä, mutta yksin.
Tämän jälkeen Dean etsii Gadreelia ja Ensimmäistä Terää (First Blade), jolla hän tappaisi Abaddonin. Huolimatta kamalista varoituksista, Dean ottaa itsellensä Cainin merkin (Mark of Cain). Ilman sitä hän ei voisi käyttää Ensimmäistä Terää tappaakseen helvetin ritarin Abaddonin. Kun Castiel on parantanut Samin lopullisesti, hän lähtee etsimään Metatronia siinä toivossa, että hän saisi enkelit takaisin Taivaaseen. Metatron kokoaa armeijaa, Castielin kootessa omaansa Metatronia vastaan palauttaakseen enkelit Taivaaseen. Lopulta Dean tappaa Abaddonin antautuen merkin vallalle. Crowley ottaa helvetin jälleen valtaansa. Sam ja Dean lähtevät myös kukistamaan Metatronia, mutta Dean iskee Samin tajuttomaksi ja lähtee yksin Metatronia vastaan. Castiel ja Gadreel joutuvat vangiksi Taivaassa, mutta Gadreel uhraa itsensä päästääkseen Castielin vapaaksi. Dean kuolee taistellessaan Metatronia vastaan ja Metatron pakenee Taivaaseen. Siellä Castiel kukistaa hänet tuhoamalla Metatronin voimien lähteenä toimivan enkelilaatan ja vangitsee Metatronin. Enkelit valitsevat Castielin jälleen Taivaan johtajaksi. Sam on kuljettanut Deanin pois paikalta. Kausi loppuu siihen, että Dean herää henkiin demonina Cainin merkin takia.
Toistuvat elementit
Colt
Vuonna 1836 Samuel Colt keksi ja toteutti Coltin yliluonnollisten olentojen metsästäjän aseeksi. Legendan mukaan kaikki, mitä ammutaan tällä aseella käyttäen yhtä sen kolmestatoista alkuperäisestä luodista, kuolee, mukaan lukien olennot, jotka ovat tavallisesti immuuneja kaikille aseille. John Winchester luovutti aseen Azazelille vastineesi Deanin hengen armahtamisesta. Toisen tuotantokauden lopussa Azazel käyttää asetta avatakseen Helvetin portit, jotka Samuel Colt aikoinnaan sulki. Revolverin viimeinen luoti käytettiin Azazelin tappamiseen, vaikka myöhemmin aseelle valmistettiin lisää luoteja. Kolmannen kauden loppua kohti Lilithin oikea käsi Crowley saa aseen käsiinsä ja piilottaa sen. Myöhemmin Crowley palauttaa aseen Winchestereille, jotta he voivat tappaa Luciferin. Lucifer kuitenkin paljastaa, että maailmassa on viisi asiaa, joita aseella ei voi tappaa, ja että hän on yksi niistä. Muiden neljän hän viitta olevan itse Jumala ja kolme arkkienkeliä (Michael, Gabriel, Raphael) tai neljä ratsumiestä (rutto, sota, nälkä, kuolema)
Sarjassa käytetty ase on oikeasti jäljennös Colt Pocket Percussion -revolvereista.[53] Aseen piipussa lukee latinalainen lause non timebo mala, joka tarkoittaa en pelkää pahaa[54], ja sen kädensijassa on kaiverrettu pentagrammi.[53]
Impala
Koko sarjan ajan Dean ajaa mustaa vuoden 1967 Chevrolet Impalaa. Auto on Deanin arvokkain omaisuus hänen perittyään sen isältään, näyttelijä Jensen Ackles onkin kuvaillut sitä Deanin "elämäksi" ja "pyhäköksi".[55] Veljekset matkustavat autossa läpi Yhdysvaltojen metsästäessään kaikkea yliluonnollista takakontti täynnä useita aseita. Ensimmäisillä kahdella tuotantokaudella Impalassa on Kansasin rekisterikilvet tunnuksella KAZ-2Y5 viittauksena Winchesterin perheen kotipaikaan Kansasiin.[55] Toisen kauden lopussa autolla on uudet Ohion kilvet (CNK-80Q3), jotta veljekset pystyisivät paremmin piiloutumaan FBI:lta.[56]
Impalan alkuperää havainnollistettiin ensimmäisen kerran sarjakuvassa Supernatural: Origins, jossa John Winchester saa auton haltuunsa Maryn sedältä aiheutettuaan vahingossa tämän kuoleman. Sarjan fanit kuitenkin reagoivat tähän negatiivisesti, koska John oli näytetty Impalan kanssa pilottijakson teaser-trailerissa, joka sijoittuu ajallisesti ennen sarjakuvaa. Tämän vuoksi sarjakuva  vaihdettiin pokkariversioksi[57] ja Impalan todellinen alkuperä kerrottiin myöhemmin, sarjan neljännellä kaudella: Castielin lähetettyä Dean vuoteen 1973 Dean vakuuttaa isänsä ostamaan Impalan vuoden 1964 Volkswagenin sijaan. Auton alkuperästä kerrottiin lisää viidennen kauden päätösjaksossa, jossa jakson kehyskertomus sisälsi Impalan historian sen valmistajasta ja useista eri omistajista aina nykypäivään saakka.
Kaikki sarjassa käytetyt autot ovat vuoden 1967 Chevrolet Impalan neliovisia ja kovakattoisia malleja.[58]
Rubyn veitsi
Ruby omistaa salaperäisen veitsen, jolla on oletettavasti taikavoimia; sillä voi tappaa demoneja. Kripke vertaa veistä "lähitaisteluversioksi Coltista".[59] Veitsen kädensija on tehty hirvensarvesta ja veitsiosassa on kaiverruksia molemmilla puolilla terää.[59] Veistä on nähty ja käytetty useita kertoja sen esittelyn jälkeen kolmannella tuotantokaudella. Elintärkeään ruumiinosaan puukotettuna demoni kuolee välittömästi usein vieden myös ihmisruumiin mukanaan. Ei tiedetä, toimiiko veitsi myös muihin yliluonnollisiin olentoihin, enkeleihin veitsi ei kuitenkaan tehoa. Myös Alastair-demoni pystyy vastustamaan veitsen voimaa. Veitsen toimintaa ei vielä tähän asti ole paljastettu ja sarjan luoja Eric Kripke epäilee, että se koskaan sarjassa selviääkään todeten: "Haluan jättää joitakin asioita mysteereiksi. Ja se [veitsen toimintatapa] luultavasti jää mysteeriksi."[17]  Kahdeksannella kaudella veitsen paljastetaan kuitenkin olevan kurdien demonintappoveitsi. Paljastuksen takana lienee se, ettei Eric Kripke toimi enää Showrunnerina.
66 sinettiä
Luciferin pitää vankilassaan yli 600 salaperäistä sinettiä, joista vain 66 rikkoutuminen riittää tämän vapautumiseen. Ensimmäinen sinetti rikkoutuu "vanhurskaan miehen" vuodattaessa verta Helvetissä. Lilith-demoni pitää huolta, että Dean joutuu sinne kolmannen kauden lopussa. Helvetissä ollessaan Deanin päätös kiduttaa sieluja vapauttaakseen itsensä omasta tuskastaan rikkoo ensimmäisen sinetin. Tämän vuoksi Lilith voi alkaa rikkoa jäljellä olevia sinettejä, jonka vuoksi Castiel vetää Deanin ylös Helvetistä neljännellä kaudella. Loput sinetit rikkoutuvat kauden aikana Samin murtaessa viimeisen sinetin tappamalla Lilith kauden päätösjaksossa, "Lucifer Rising".
Ongelmat lain kanssa
Koska Dean ja Sam eivät saa palkkaa työstään, veljekset ansaitsevat elantonsa ja maksavat välineensä luottokorttipetoksilla, pelivoitoilla sekä huijaamalla. Lisäksi yliluonnollisten tapausten tutkinnat pistävät heidät usein lain väärälle puolelle heidän häpäistessä hautoja, tekeytyessään viranomaisiksi ja murtautuessaan asuntoihin sekä rikospaikoille. Muodonmuutajan lavastaessa Deanin syylliseksi murhaan ja pankkiryöstöön Deanista tulee etsintäkuulutettu ja veljeksille koituukin haittaa useista lain voimista, eniten FBI-agentti Victor Henricksenista. Etsintäkuulutusten vuoksi veljekset käyttävät salanimiä, jotka usein pohjaavat muusikoihin, elokuviin tai molempiin. Kolmannen kauden puolivälissä Samin ja Deanin oletetaan kuolleen Coloradossa piirikunnan vankilan räjähdettyä ja FBI:n veljeksiin kohdistuvat etsinnät lopetetaan. Seitsemännellä kaudella Dean ja Sam lavastetaan syyllisiksi useaan ryöstöön ja murhaan.
Lähteet

Aiheesta muualla
Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Kauhusarjat
Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Luokka:2010-luvun televisiosarjat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:The WB:n televisio-ohjelmat
Luokka:The CW:n televisio-ohjelmat

Minä vuonna Supernaturalin viimeinen kausi on julkaistu?


Power Rangers on pitkään jatkunut yhdysvaltalainen lasten supersankaritelevisiosarja, joka perustuu japanilaisen tokusatsuformaatin Super Sentai -sarjoihin. Power Rangers -sarjan on luonut Haim Saban, joka sai idean sarjan luomiseen vieraillessaan Japanissa. Hänen ideanaan oli yhdistää japanilaista kuvamateriaalia englannikielisten näyttelijöiden kanssa tehtyihin kuvauksiin. Japanilaista kuvamateriaalia käytetään Power Rangereiden taistellessa zordeillaan sekä myös useimmiten heidän taistellessa rangerasuissaan hirviöitä vastaan. Myös sarjojen juonta on muokattu sopivammaksi länsimaisille katsojille ja välillä on luotu myös täysin japanilaisesta sarjasta poikkeava juoni. Saban yritti myydä ideaansa noin yhdeksän vuoden ajan kunnes vuonna 1992 Fox Kidsin silloinen puheenjohtaja Margaret Loesch suostui esittämään sarjaa kanavallaan.[1] Sittemmin Haim Sabanin omistama Saban Entertainment -yhtiö teki aiheeseen liittyviä televisiosarjoja vuosina 1993–2001. Mighty Morphin Power Rangers oli niistä ensimmäinen Power Rangers -sarja. Se perustui 16. Super sentai -sarjaan Kyoryū sentai Zyuranger.
Vuodesta 2002 vuoteen 2009 sarjan tuottamisesta vastasi Disney-yhtiö, joka osti FOXin perhepaketin ja sen seurauksena Fox Family -kanavasta tuli ABC Family.[2] Samassa ostossa myös Foxin omistuksessa ollut Haim Sabanin yhtiö Saban Entertainment siirtyi Disneyn omistukseen ja nimeksi vaihdettiin BVS Entertainment, joka jatkoi Power Rangers -sarjojen tuottamista.[2] Se aloitti sarjojen tekemisen vuonna 2002 sarjalla Power Rangers Wild Force. Se perustuu edellisten sarjojen tavoin japanilaiseen tokusatsu-formaattiin Super Sentai, ja on tiiviisti kytköksissä japanilaisiin oheistuotteisiin, kuten leluihin ja peleihin. Vuoden 2009 Power Rangers RPM -televisiosarjan, oli tarkoitus jäädä Power Rangersin viimeiseksi tuotantokaudeksi sarjan silloisen tuotantopäällikön Sally Campbellin ilmoitettua lehtihaastattelussa ettei Power Rangersista tulla kuvaamaan uutta tuotantokautta.[3]
12. toukokuuta 2010 Haim Sabanin uusi yhtiö Saban Brands kuitenkin osti Power Rangersin oikeudet takaisin itselleen ja alkoi tuottaa uutta sarjaa Nickelodeonille.[4] Sarja Power Rangers Samurai alkoi helmikuussa 2011 ja sitä valmistettiin kahden tuotantokauden ajan yhteensä 44 jaksoa. Yhteistyötä Nickelodeonin kanssa päätettiin jatkaa ainakin kahdella vuodella ja vuoden 2013 alussa alkoi uusi sarja nimeltä Power Rangers Megaforce, joka on samalla sarjan 20. tuotantokausi.
Suomessa sarjoja on esittänyt vaihtelevasti PTV4 ja MTV3, sekä maksullinen Jetix.
Power Rangerit
Power Ranger on kuvitteellinen hahmo, joka pystyy muuntautumaan voimakkaaksi supersankariksi. Ensimmäisillä tuotantokausilla se tapahtui Zordonin antamien voimanlähteiden avulla, mutta Power Rangers Lost Galaxy -sarjasta lähtien Rangereiden voimanlähteet ovat vaihdelleet aina mystisistä miekoista taikamaailman kristalleihin. Power Rangerit pukeutuvat kirkasvärisiin taisteluasuihin, jotka on yleensä tehty elastaanista. Lisäksi hahmoilla on päässään kypärät, joissa on läpinäkymättömät visiirit.[5] Sen ansiosta heidän henkilöllisyytensä pysyy salassa ja se myös suojaa heitä taisteluissa. Muuntautunut Power Ranger omaa useimmiten yli-inhimilliset voimat, kestävyyden ja taistelukyvyt. Muuntautumaton Ranger voi omata kyvyn telekineettisyyteen, supernopeuteen ja näkymättömyyteen. Nämä kyvyt eivät kuitenkaan ole suoraan yhteydessä hahmon rangervoimiin.
Rangerit työskentelevät yleensä viiden ryhmänä, joista useimmiten punaista asua pitävä henkilö on johtaja. Yleisimpiä rangereiden värejä ovat punainen, keltainen, sininen, vaaleanpunainen, vihreä, musta ja valkoinen. Myös rangereiden sankarinimet määräytyvät heidän pitämiensä asujen värien perusteella. Asut muistuttavat toisiaan ja yleensä ainoastaan niiden väritys, kypärän muoto ja visiiri poikkeavat toisistaan.
Sarjat

Elokuvat
Vuonna 1995 valmistui ensimmäinen Power Rangers -elokuva, joka perustui ensimmäiseen Power Rangers sarjaan. Elokuva oli varsin tuottoisa 15 miljoonan dollarin budjettiin nähden. Se keräsi maailmanlaajuisesti yli 66 miljoonaa dollaria, josta Yhdysvalloissa saatu osuus oli hieman yli 38 miljoonaa dollaria.[6] Elokuva oli myös ehdolla Young Artist -palkinnon voittajaksi, kun Steve Cardenas oli ehdolla parhaaksi nuoreksi näyttelijäksi sivuroolissa.
Toinen elokuva valmistui vuonna 1997. Elokuvan nimi oli Power Rangers turbovaihteella, joka ei menestynyt kovinkaan hyvin. Erityisesti kritiikin kohteeksi joutui sarjalle ominaisen toiminnan puuttuminen lähes kokonaan. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 9 miljoonaa dollaria[7], mikä oli huomattavasti vähemmän kuin edellisen elokuvan tuotto. Elokuva sai kuitenkin edellisen elokuvan tavoin Young Artist -ehdokkuuden, kun Blake Foster oli ehdolla parhaana nuorena pääosanesittäjänä.
Molemmat elokuvat julkaisi 20th Century Fox yhdessä Saban Entertainmentin kanssa.

Vuonna 2015 Lionsgate ilmoitti uuden Power Rangers -elokuvan olevan suunnitteilla vuodeksi 2017.[8] Se tulee olemaan uudelleenkäynnistys sarjalle, eikä jatkoa aikaisemmille elokuville. Kimberly Hartin rooliin valittiin Naomi Scott.[9]
Power Morphicon
Power Morphicon oli ensimmäinen Power Rangers tapahtuma, joka pidettiin Los Angelesissa vuonna 2007. Tapahtuma juhli Power Rangers -sarjan 15-vuotisjuhlaa, jossa olivat vieraina muun muassa ensimmäistä Punaista Rangeria näytellyt Austin St. John, Steve Cardenas, Jason Narvy, Walter Jones, Johnny Yong Bosch, sekä Operation Overdrivessa näytelleet James Maclurcan ja Rhoda Montemayor.
Seuraavat Power Morphicon -tapahtumat järjestettiin vuosina 2010 ja 2012. Kolmannessa tapahtumassa elokuussa 2012 julkaistiin vuoden 2013 Power Rangers Megaforcen näyttelijäkaarti. Lisäksi tapahtumassa oli paljon henkilöitä koko sarjan historian ajalta.
Seuraava Power Morphicon järjestetään luultavasti kesällä 2014.
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead., (in French), , (in Polish)

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Jari Juhani Halonen (s. 30. syyskuuta 1962)[1] on suomalainen elokuva- ja teatteriohjaaja. Halonen on tunnettu kärkevänä kapinasieluna ja omaleimaisena ohjaajana. Elokuvansa hän on tavallisesti kirjoittanut itse ja ollut niissä merkittävissä sivuosissa. Halonen on ohjannut viisi pitkää elokuvaa, joista teatterielokuvia Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992), Lipton Cockton in the Shadows of Sodoma (1995), Joulubileet (1996), Aleksis Kiven elämä (2002) ja Kalevala – Uusi aika (2013).
Ura
Halonen osallistui vuonna 1987 paljon julkisuutta saaneeseen Jumalan teatterin tapaukseen, jossa hän ja kolme muuta teatterikorkeakoulun opiskelijaa heittivät ilotulitteita ja ulosteita oululaisen teatteriyleisön päälle protestoidakseen teatteritaiteen tasoa vastaan.
Hän on näytellyt myös joissain muiden elokuvaohjauksissa, tunnetuimpana sivurooli Aleksi Mäkelän elokuvassa Vares (2004) gangsteripomo Miesmannina.
Vuonna 2005 Halonen teki Yle Teema -televisiokanavalle keskusteluohjelman Halosen harharetket. Kymmenosaisen sarjan aiheina olivat muun muassa Teuvo Tulio, Pentti Linkola ja mies. Alkuvuodesta 2009 Yle TV1 esitti Halosen 11-osaisen Jerry Halloween -viihdeohjelman, jossa Halonen toimi juontajana, Jerry Halloweeninä. Keskustelun lisäksi ohjelmassa oli musiikki- ja tanssiesityksiä. Vierailevien laulajien lisäksi myös Halonen itse esitti kappaleita.[2][3]
Halosen vuodesta 2008[4] työstämä elokuva Kalevala – Uusi aika sai ensi-iltansa 15. marraskuuta 2013. Kalevala - Uusi aika julkaistiin myös televisiossa, kolmiosaisena sarjana 22.2. - 8.3.2015.[5]
Elokuvaohjaukset
Huolehtivainen rakastaja (televisioelokuva, TV3, 1990)
Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992)
Lipton Cockton in the Shadows of Sodoma (1995)
Joulubileet (1996)
Aleksis Kiven elämä (2002)
Kalevala – Uusi aika (2013)
Televisiotuotantoja
Halosen harharetket (Yle Teema, 2005)
Jerry Halloween (Yle TV1, 2009)
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Suomalaiset elokuvaohjaajat
Luokka:Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1962 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt


Renessanssi (, 'uudelleensyntyminen' < , sanasta rinascere 'syntyä uudelleen') oli taide-, kulttuuri- ja aatehistoriallinen murros siirryttäessä keskiajalta uuteen aikaan. Kyse on pääosin 1400-luvun (italiaksi millequattrocento) alussa kulttuurissa tapahtuneista muutoksista, jotka ilmenivät muun muassa kuvataiteissa, kirjallisuudessa, musiikissa, tieteissä ja renessanssifilosofiassa. Näillä muutoksilla oli maailmanlaajuinen merkitys.
Riippuen siitä, tarkastellaanko ilmiötä taide-, kulttuuri- tai aatehistorian kannalta, renessanssi voi siis tarkoittaa:
Tyylikautta taiteissa 1300-luvulta 1500-luvulle Italiassa ja muualla Euroopassa.
Kulttuurin muutosta, joka tapahtui siirryttäessä keskiajalta uuteen aikaan.
Samanaikaisesti tapahtunutta asenteiden ja ajattelutavan muutosta.
Renessanssi-käsitteen täsmällinen määrittely ja rajanveto humanismiin on hankalaa. Joskus ilmaisua renessanssi käytetään myös puhtaasti ajanjakson ilmaisuna, samamerkityksisenä uuden ajan alulle. Varhaisrenessanssin katsotaan tavallisesti alkaneen jo 1300-luvulla Italian kaupunkivaltioissa ja levinneen muualle Eurooppaan 1500-luvun tietämillä. Skandinavian se saavutti vasta paljon myöhemmin.
Nimityksen alkuperä
Italialainen Giorgio Vasari, taidemaalari ja arkkitehti, joka tunnetaan myös taidehistorioitsijana ja taidekriitikkona, julkaisi sanan rinascita kirjassaan Taiteilijaelämäkertoja (Vite eli Vite de' più eccellenti architetti, pittori, et scultori Italiani 1550–1556).[1] Tämä taiteiden uudelleensyntymää tarkoittava sana oli tosin ollut jo tiedossa Leon Battista Albertin ajoilta. Käsite yleistyi länsieurooppalaiseen kielenkäyttöön kuitenkin vasta 1800-luvulla. Ranskankielistä sanaa renaissance alkoivat käyttää ranskalainen Jules Michelet 1820- ja 1830-luvuilla (käännöksenä italiankieliselle sanalle rinascimento) ja myöhemmin sveitsiläinen Jacob Burckhardt 1860-luvulla ilmaisuna, joka sananmukaisesti tarkoittaa uudelleensyntymistä.
Antiikin ihailu
Renessanssin ajattelulle on tyypillistä antiikin arvojen ja sekä kirjallisuutta että kuvataiteita koskevien kauneuskäsitysten ihailu, mutta kuitenkin uudelle ajalle tyypillisen suodattimen läpi katsottuna. Humanistit kertoivat löytäneensä uudelleen keskiajalla unohduksissa olleita antiikin kirjailijoita ja filosofeja, ja käännättäneensä jo kadonneeksi luultuja tekstejä paitsi arabeilta, jotka olivat kääntäneet keskiajalla kreikkalaisia teoksia arabiaksi, myös suoraan nyt länteen tuoduista kreikankielisistä käsikirjoituksista. Myöhemmin on löytynyt myös keskiajalla tehtyjä käännöksiä suoraan kreikasta latinaan, mutta humanistit halusivat vähätellä niiden merkitystä.[2]
Bysantin valtakunnan loppuvuosikymmenien aikana ja erityisesti Konstantinopolin osmanivalloituksen (1453) jälkeen länteen oli saapunut kreikantaitoisia oppineita, mikä laajensi myös humanistien kielitaitoa. Kirjoitetun tekstin ja uusien aatteiden leviämiseen vaikuttivat huomattavasti Gutenbergin kehittämät kirjapainotaitoon liittyvät parannukset, kuten irtokirjasimet.
Kapitalismin kehto
Renessanssiin voidaan liittää myös muita kuin tarkkaan ottaen kulttuurisia ilmiöitä. Italialaisissa kaupunkivaltioissa kehittyi renessanssin aikana myös orastava varhaiskapitalismi. Katolinen kirkko oli keskiajalla suhtautunut voitontavoitteluun suhteellisen nuivasti, ja koronkiskonta toiselta kristityltä katsottiin synniksi. Aktiiviseen voitontavoitteluun siirryttäessä tuotto oli suuri ja italialaiset kauppakaupungit saavuttivatkin taloudellisen kukoistuksen renessanssin aikana. Renessanssi nivoutuu keskeisesti ns. uuteen aikaan, joka toi mukanaan yhteiskunnallisena muutoksena keskitetyt valtiot entisten feodaalivaltioiden tilalle.
Monta renessanssia
Keskiajan historian tutkijat ovat korostaneet klassisen humanismin ja renessanssien olevan toistuvia kulttuuri-ilmiöitä myös keskiajan kuluessa. Laajimmin hyväksytyksi ovat tulleet ajatus niin sanotusta karolingisesta renessanssista sekä Charles Homer Haskinsin väite niin sanotusta 1100-luvun renessanssista. Näille molemmille ajanjaksoille leimallista oli entistä voimakkaampi kiinnostus klassista, erityisesti latinankielistä kirjallisuutta kohtaan.
Ilmaisua renessanssi käytetään nykyään myös laajemmassa merkityksessä, jolloin lähes mikä tahansa uusi kulttuuri-ilmiö tai -tyyli voi kokea renessanssin, siis uudelleensyntymän ja uudelleen muotiin tulon. Esimerkiksi The Harlem Renaissance (Harlemin renessanssi) tarkoittaa aikaisemmin nimityksellä The New Negro Movement (Uusi mustien liike) kutsuttua 1900-luvun alussa ja varsinkin 1920-luvulla esiintynyttä afrikkalaisamerikkalaista kirjallisuutta, taidetta, musiikkia, tanssia ja yhteiskuntakritiikkiä, joka alkoi kukoistaa New Yorkin Harlemin kaupunginosassa.
Synnyn syitä
Miksi esimerkiksi Italian Firenzessä syntyi renessanssi? Selvää syytä renessanssin syntyyn ei ole saatu selville. Eräs vanhimpia selityksiä on, että Medici-suvun antama tuki, erityisesti Lorenzo de’ Medicin aikana, olisi luonut pohjan taide-elämän kehittymiselle. Tämä vuorostaan johti renessanssiin. Renessanssin alku voidaan kuitenkin ajoittaa jo vuosiin 1410–1420, aikaan ennen Medicien valtaan nousua.
Suurmiesteorian mukaan Donatello, Brunelleschi ja Michelangelo olivat neroja, jotka omalla panoksellaan aikaansaivat renessanssin. Tämä on kehäpäätelmä, joka ei pysty selittämään niitä olosuhteita, joissa näiden kolmen neron vaikutus saattoi toteutua. Yksilöteorian kehittyminen on samankaltainen väite kuin edellä. Sen mukaan väitetään, että tapahtui muutos keskiajan kollektiivisesta neutraaliudesta renessanssin yksinäiseen neroon.
Renessanssin syntyyn on katsottu olevan syynä myös muun muassa Bysantista Italiaan saapuneet pakolaiset, jotka toivat mukanaan antiikin kreikkalaisia mestariteoksia ja herättivät uudelleen kiinnostuksen antiikin tieteisiin ja taiteisiin. Bysantissa antiikin kulttuuri oli elänyt yli koko keskiajan, ja siellä kolme perintöä – kreikkalainen, roomalainen ja kristillinen – olivat kaikki nivoutuneet toisiinsa.
Mustan surman teorian mukaan arvioidaan, että Euroopan väestöstä kuoli 1300-luvulla noin 70 miljoonasta noin 20 miljoonaa. Rutto ei valinnut kohteensa säätyä, ikää tai varallisuutta, eikä kristinuskon mukaan siltä voinut suojautua maksamalla aneita, tunnustamalla syntejään tai muullakaan tavalla. Tämän teorian mukaan juuri musta surma aiheutti kristillisen maailmankuvan säröilemisen, mikä johti taas siihen, että tämänpuoleista elämää ajateltiin enemmän kuin kuoleman jälkeistä. Tämä seikka yhdessä Gutenbergin kirjapainon (1450-luvulla) ja kreikkalais-roomalaisten humanististen filosofioiden laaja leviäminen loivat sen älyllisen ilmaston, joka edisti humanismin ilmestymistä sekä kiinnostusta ihmistä itseään kohtaan.
Renessanssiajan merkittäviä henkilöitä

Dante Alighieri
Giovanni Boccaccio
Sandro Botticelli
Niccolò Machiavelli
Michelangelo
Paracelsus
Francesco Petrarca
François Rabelais
William Shakespeare
Leonardo da Vinci
Galileo Galilei
Erasmus Rotterdamilainen
Johannes Gutenberg
Martti Luther
Katso myös

1100-luvun renessanssi
Humanismi
Italian historia
Kiinan renessanssi
Islamin kulta-aika
Renessanssifilosofia
Renessanssin musiikki
Renessanssin taide
Lähteet
Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Burckhardt, Jacob| title = Italian renessanssin sivistys| location = Helsinki| publisher = WSOY| year = 1999| version = (Die Kultur der Renaissance in Italien, 1860.) Suomentanut A. A. Koskenjaakko (1. painos 1956.) 2. painos: Laatukirja| id = ISBN 951-0-23524-5}}
Hauser, Arnold: The Social History of Art 2: Renaissance, Manierism, Baroque. Routledge & Kegan Paul, 1977 [1951].
Citation error, replace with{{cite book| author = Stier, Richard| title = The Unrepentant Renaissance: From Petrarch to Shakespeare to Milton| location = Chicago| publisher = The University of Chicago Press| year = 2011| isbn = 978-0-226-77751-1}}
Vasari, Giorgio: Taiteilijaelämäkertoja Giottosta Michelangeloon. Suomentanut Pia Mänttäri. Kustannusosakeyhtiö Taide, Helsinki 1994.
Viitteet

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit