Kuopio on Suomen kaupunki ja Pohjois-Savon maakuntakeskus, joka sijaitsee Kallaveden rannalla Pohjois-Savon maakunnassa. Kaupungin väkiluku on noin 118000, ja sen pinta-ala on km², josta km² on vesistöjä.[1] Kuopion keskustaajama sijaitsee Kallaveteen etelästä työntyvällä Kuopionniemellä, joka jakaa Kallaveden kahteen toisistaan lähes erilliseen osaan. Väestötiheys on Expression error: Unrecognized punctuation character "[". asukasta/km². Pinta-alasta metsää on puolet, ja suurin osa vesialueesta on Kallavettä. Kuopio on saaristolain mukainen saaristo-osakunta. Kuopio on pinta-alaltaan Suomen viidenneksi suurin kaupunki-nimitystä käyttävä kunta Rovaniemen, Pudasjärven, Kuusamon ja Kuhmon jälkeen.
Kuopio on Itä-Suomen valtakunnanosan keskus ja suurin kaupunki. Kuopion naapurikunnat ovat Lapinlahti, Iisalmi, Leppävirta, Rautavaara, Siilinjärvi, Suonenjoki, Tervo, Pielavesi, Kaavi, Juuka ja Tuusniemi. Kuopio oli Kuopion läänin pääkaupunki vuoteen 1997 asti, jolloin Kuopion lääni sekä Pohjois-Karjalan ja Mikkelin läänit yhdistettiin Itä-Suomen lääniksi, jonka pääkaupungiksi tuli Mikkeli.
Kuopio on tunnettu valtakunnallisesti yhtenä merkittävimmistä opiskelukaupungeista sekä vetovoima- ja kasvukeskuksista.[2][3][4] Kuopion historiaa 1960-luvun lopulta lähtien leimaavat useat kuntaliitokset. Niiden johdosta nykyään Kuopioon kuuluu paljon myös maaseutua. Kun Maaninka liittyi Kuopioon vuoden 2015 alussa, Kuopiosta tuli Suomen suurin maidontuottajakunta ja Suomen toiseksi suurin naudanlihantuottajakunta.[5] Lisäksi Kuopiota on leimannut 2010-luvun lopulla lukuisat suuret hankkeet ja projektit, joita kaupungissa on valtakunnallisesti eniten heti pääkaupunkiseudun jälkeen.[6] Tahkon suuren matkailukeskuksen myötä Kuopiosta on kasvanut myös merkittävä matkailukaupunki. Vuoden 2017 Kuntaratingin mukaan 20 suurimman kaupungin joukosta Kuopiossa on tyytyväisimmät asukkaat, ja vuoden 2018 tutkimuksen mukaan Kuopio on asuntosijoittajalle paras kaupunki.[7][8]
Kaupungin nimen alkuperä
Historiankirjat tuntevat useita erilaisia alkuperiä Kuopio-nimelle.[9]
1500-luvulla Tavinsalmella vaikuttanut Kauhanen vaihtoi nimensä muotoon Skopa, josta muotoutui kansan suussa Coopia ja edelleen Cuopio.
Kuopion on selitetty tulevan myös verbistä kuopia.
Kotuksen erikoistutkija Sirkka Paikkalan mukaan Kuopionniemen uskotaan periytyvän vanhan Jääsken pitäjän Kuopiolan kylän Kuopioisilta, jotka pitivät alueella eräsijojaan. Kuopioisten juuret taas juontanevat karjalaiseen Prokopij-miehennimeen.[10] Myös nimistöntutkimuksen auktoriteetti Viljo Nissilä on ollut samalla kannalla.[11]
Maantiede

Kuopio on satamakaupunki, jota ympäröi sisämaan suurimpiin kuuluva saaristo. Erikoispiirteenä ovat lisäksi suuret korkeuserot, Puijo ja Puijon torni näkyvät koko kaupunkiin. Kuopion tori on kaupungin kiistaton keskipiste ja keskusta noudattaa tiheästi rakennettua ruutukaavaa useine puistoineen ja kapeine rännikatuineen[12]. Matkustajasataman alue on uusiutunut voimakkaasti 2000-luvulla, varsinainen kaupungin laajeneminen tapahtuu etelään, Saaristokaupungin alueelle. Nykyisiin kuntarajoihin nähden Kallavettä on pidetty Kuopion sisäjärvenä[13][14].
Ympäristöltään kaupunki on varsin omaleimainen. Vesistön reunustaman keskustan pinnanmuodot ovat siinä määrin vaihtelevia, että tasainen tontti on haluttu harvinaisuus[15]. Asutus on levinnyt keskustan ulkopuolelle joukkoliikenteelle edullisen tiiviin ja harvan sormimallin mukaisesti[16], ja uudet kaupunginosat on rakennettu kuntavetoisesti kerralla – esimerkiksi Saaristokaupunki oli edeltävät 25 vuotta rakennuskiellossa[17]. Tällä Kuopion kaavoitusperinteellä on pitkä historia[17].
Edellä mainituista seikoista johtuen Kuopion taajaman asukastiheys oli aina 1990-luvun puoliväliin saakka Suomen suurin.[18] Petosen perustamisen ja lisääntyneen omakotirakentamisen myötä taajaman asukastiheys laski kuitenkin Helsingin taajama-aluetta pienemmäksi 1700 as./km²:iin.[18][19] Myös autoistumisaste on Helsingin jälkeen matalin (425 autoa per 1000 asukasta, maan keskiarvo 551/1000[20]).[21] Arvokas Kuopion lehtokeskus sijaitsee pääosin Kuopion ja Siilinjärven alueella[22][23].
Rantaviivaa Kuopiolla on 4760 kilometriä.[24] Suomen kunnista Kuopiossa on toiseksi eniten kesämökkejä ja vapaa-ajan asuntoja. Vuonna 2013 kesämökkien määrä oli 8684. Kesäasuntojen lukumäärä Kuopiossa on kasvanut viime vuosina kuntaliitosten myötä.[25]
Vesistöjen runsauden johdosta Kuopiolla on suomalaisittainkin leveyspiiriin nähden huomattavan edullinen ilmasto. Vuotuinen tehoisan lämpötilan summa on Kuopiossa jokseenkin yhtä korkea kuin niinkin paljon etelämpänä sijaitsevilla paikkakunnilla kuin esim. Tampereella ja Lahdessa.[26]
Historia

Ensimmäiset ihmiset saapuivat Kuopion seudulle noin 8000eaa.
Ennen kaupunkia
1550-luvun alussa muun muassa Mikael Agricolan vaikuttamana Kuopionniemelle perustettiin kirkko ja kirkkopitäjä,[27] joista eräät katsovat Kuopion saaneen alkunsa.[28] Kirkko olisi voitu perustaa myös pohjoisemmaksi Tavinsalmen kuninkaankartanon läheisyyteen, entisen Maaningan kunnan alueelle, jolloin Kuopiota ei olisi ehkä koskaan perustettu.[29]
Kaupungin muodostaminen
Kenraalikuvernööri Pietari Brahe antoi Kuopion pitäjän kirkonkylälle kaupunginoikeudet vuonna 1653, mutta jo 1670-luvulla kaupunki kuihtui tavalliseksi kirkonkyläksi. Nykyinen Kuopion kaupunki on perustettu vuonna 1775. Perustamispäivänä pidetään 17. marraskuuta 1775, jolloin kuningas Kustaa III antoi määräyksen kaupungin perustamisesta Savo-Karjalan läänin pääkaupungiksi.[30]
Historialliset katunäkymät ja rakennukset
Puu-Kuopiosta on jäljellä kolme aluekokonaisuutta tai katunäkymää: Kuninkaankatu – Minna Canthin katu ympäristöineen (mm. korttelimuseon rakennukset), Puistokatu ympäristöineen (mm. Puistokoulu, Puistokatu 13, 1899), Asemakatu ympäristöineen (mm. Asemakoulu 1897) sekä kasarmialue (puiset tarkk'ampujakasarmit ja venäläiset tiilikasarmit). Lisäksi on jäljellä muutamia yksittäisiä puutaloja.
Luettelo eräistä merkittävistä rakennuksista 1700–1800-luvuilta:
Tuomiorovastin pappila (Kuninkaankatu 12) on valmistunut 1780.
Minna Canthin talo (Minna Canthin katu 22) vuodelta 1820 ei ole museokäytössä.
Kuopion lyseon lukio torin laidassa on C. L. Engelin suunnittelema ja valmistunut 1826. Sittemmin siihen on rakennettu jatko- ja siipiosia.
J. V. Snellmanin kotimuseo (Snellmaninkatu 19) oli Snellmanin asuntona vuosina 1845–1849. Toiminut museona vuodesta 1981.
Ravintola Sataman Helmi, Bastmanin talo, entinen Carlsonin rautakauppa Kauppakatu 2:ssa on vuodelta 1850.
Haminalahden hovi Haminalahdessa on von Wright -veljesten synnyinkoti. Päärakennus on vuodelta 1848–1850.
Kuopion kaupungintalo on vuodelta 1885, suunnittelija F. A. Sjöström.
Kuopion lääninhallitusrakennus (Hallituskatu 12–14), suunnittelija Constantin Kiseleff, valmistunut 1882.
Ravintola Vanha Satama, ent. Tulli- ja pakkahuone matkustajasatamassa, 1860. Suunnittelija Carl Albert Edelfelt.
Victor Barsokevitschin ateljee, jossa on VB-valokuvakeskus (Kuninkaankatu 14), 1887–1926.[31]
Uudet liikenneyhteydet
1800-luvulla kaupungin kehitykseen vaikutti paremmat liikenneyhteydet: Varkauden Taipaleen kanavan valmistuminen 1840, Saimaan kanavan avautuminen 1856 (samana vuonna valmistui Puijon ensimmäinen torni) ja Savon radan valmistuminen 1889. Lisäksi vuonna 1858 Kuopion sai oikeuden suoraan ulkomaankauppaan. Kaupunkiin alkoi syntyä puutavarakaupan ympärille teollisuutta: sahoja, rullatehdas ja tulitikkutehdas. Myös ympäröivän maakunnan maataloustuotteet synnyttivät teollisuutta, esimerkiksi voi oli merkittävä vientituote.[32]
Koulutus ja kulttuuri
Kuopion koululaitoksen historia on pitkä, ensimmäinen triviaalikoulu perustettiin Kuopioon vuonna 1788 (tosin Viipurin vuonna 1534 perustettu triviaalikoulu oli muuttanut jo vuonna 1777 Kuopioon[33]) ja kimnaasi eli lukio 1844.[34] 1800-luvun lopulla perustettiin myös teollisuuskoulu (1886[35]), kauppakoulu (1887[36]) ja sairaanhoitajakoulu (1896[37]). 1897 rikkoontui myös 10000 asukkaan rajapyykki.[38]
Koulutuksen kehittäjinä ja koulujen perustajina toimivat noihin aikoihin pääasiassa kaupungin kulttuuriväki (muun muassa J. V. Snellman), toimittajat (muun muassa Juhani, Kalle ja Pekka Aho) ja varakkaimmat liikemiehet (esim. G. Ranin ja H. Saastamoinen). Naisasialiikkeen (johon kuuluivat muun muassa M. Canth ja E. Stenius-Aarneenkallio) tasa-arvotyö eteni vapaaehtois- ja hyväntekeväisyystyön mahdollistamisesta naisille kohti naisten kouluttamista käsityö- ja tyttökouluissa ja myöhemmin yhteiskouluissa – fennomaanien vaikutuksesta jo hyvissä ajoin suomen kielellä. Koulut elivät 1800-luvun puolella ja 1900-luvun alussa paljolti keräysten ja mesenaattien voimin.
Kunnallistekniikka ja palvelut kehittyvät
Kaupunki sai vesijohdon vuonna 1913 ja hallintokonttori valmistui 1915. Ensimmäinen päätös vesijohtoverkoston rakentamisesta oli tehty jo vuonna 1878. Valmistunut vesijohto korvasi talousveden nostamisen käsivoimin Kallavedestä, lammista ja lukuisista yksittäisistä kaivoista. Suodatusmenetelmät eivät olleet kuitenkaan riittävät (hiekkasuodatus), joten muun muassa lavantaudista päästiin eroon vasta 1939 Itkonniemelle rakennetun, kemialliseen vedenpuhdistukseen perustuvan laitoksen myötä.[39]
1920-luvulla Kuopio kasvoi ripeästi ja 20 000 asukkaan raja rikottiin.[40] Kaupunkikuva muuttui korkeiden kivitalojen rakentamisen myötä. Haapaniemen, Itkonniemen ja Linnanpellon kaupunginosat kaavoitettiin. Autoliikenne alkoi tuolloin rajoitetusti Kuopiossa. Liikenne oli kuitenkin vielä paljon höyrylaivojen ja Savon radan varassa. Kuopiosta liikennöineitä perinteisiä sisävesihöyrylaivoja ovat muun muassa S/S Heinävesi, S/S Karjalankoski (ent. S/S Apollo), S/S Koski (nyk. M/S Koski) ja S/S Lokki.
Vuonna 1929 ensimmäiseksi kaupunginjohtajaksi valittiin Kaarlo Sallinen.[30] Urheilupaikkoja perustettiin myös innolla Kuopioon, tuolta ajalta ovat peräisin Väinölänniemen urheilukentät, joita muiden muassa juoksija Hannes Kolehmainen käytti ahkerasti. Vuosikymmenen lopulla kurjuuden keskelle valmistuivat Kallansillat ja Niiralan koulu.
Toisen maailmansodan jälkeinen kasvu
Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin väkiluku kasvoi huomattavasti, syynä muun muassa Karjalan evakkojen asuttaminen ja suuri syntyvyys. Väestön räjähdysmäinen kasvu pakotti laajentamaan kouluja. 1940-luvun lopussa alettiin myös tukea koulumatkoja[41] ja tarjota ilmaista kouluruokaa (varattomat olivat saaneet sitä Kuopiossa jo vuodesta 1902[42]). Suuri lukumäärä nuorisoa ja ajoittainen tekemisen puute synnytti myös erilaisia ilmiöitä kaupunkiin, kuten torimellakan vuonna 1965.[43][44] 1960-luvulla aloitettiin ensimmäinen varsinaisen lähiön, Puijonlaakson, rakentaminen. Sittemmin uudet alueet kasvoivat kukin vuorollaan: 1960-luvulla Puijonlaakso ja Tiihotar (osana Saarijärveä); 1970-luvulla Saarijärvi, Kelloniemi ja Levänen; 1980-luvulla Jynkkä ja Neulamäki. Kuopion pinta-ala kasvoi huomattavasti vuonna 1969, kun Kuopion maalaiskunta liitettiin kaupunkiin ja vuonna 1973 kun Riistavesi liitettiin kaupunkiin.
Korkeakoulu
Vuonna 1966 annettiin laki korkeakoulun perustamisesta Kuopioon ja sen toiminta aloitettiin vuonna 1972. Uusi korkeakoulu toi mukanaan paljon nuoria ihmisiä ja uusia mahdollisuuksia kaupungin kehitykseen. Korkeakoulusta tuli Kuopion yliopisto vuonna 1984.[45] Vuoden 2010 alussa Kuopion ja Joensuun yliopistot yhdistyivät Itä-Suomen yliopistoksi.
Viime vuosikymmenet
Suuren Petosen alueen rakentaminen alkoi 1986. Vuonna 2003 siellä asui jo 14000 ihmistä.
Petosen ja keskustan yhdistävän Saaristokaupungin rakentaminen alkoi vuonna 2003 ja se jatkuu vuoteen 2015 saakka. Valmistuttuaan kaupunginosassa tulee asumaan 14000 asukasta. Hankkeen kokonaiskustannukset ovat 1,6 miljardia euroa, josta kaupungin osuus on 160 miljoonaa euroa.[46]
Saaristokaupunki-hankkeessa on hyödynnetty monia uusia toimintamalleja. Siihen haettiin ideoita muun muassa osallistumalla Europan 8 -arkkitehtuurikilpailuun. Alueen rakentamista ohjaa puolestaan Taiteen kaava, joka on taiteen ja kulttuurin yleissuunnitelma, jonka pohjalta Saaristokaupunkia rakennetaan hyväksi asumisen kulttuuriympäristöksi.[47] Taiteen kaava liittyy aikaisemmin tehtyyn päätökseen, jonka mukaan Kuopion kaupungin omissa rakennushankkeissa tulee olla taidetta 0,5–1,5% rakennuskustannuksista.[46] Saaristokaupungissa järjestettiin asuntomessut 2010. Kuopiossa oli asuntomessut myös vuonna 1980.
Rajuimman muodonmuutoksen on kokenut Kuopion ruutukeskustan alue, joka oli vielä muutama vuosikymmen sitten pääasiassa puutalokaupunkia. Muutama vanha rakennus on säilytetty, muun muassa korttelimuseon alue on ehjä kokonaisuus. Keskustan entisestäänkin korkea asukastiheys kasvaa etenkin sataman alueella kerrostalorakentamisen myötä.
Vaikka Kuopio kasvaa etelässä, eräät kaupungin pohjoispuolella lähellä Kuopion lentoasemaa sijaitsevat Siilinjärven osat ovat jopa lähempänä Kuopion keskustaa. Kyseisillä omakotitalovaltaisilla alueilla asuu erityisesti lapsiperheitä. Pendelöinti Siilinjärveltä on voimakasta – noin 3600 käy töissä Kuopiossa. Siilinjärvi on puolestaan kuopiolaisten suosituin työssäkäyntipaikkakunta. Kokonaisuudessaan työmatkaliikenne oli vuonna 2004 noin 8600 henkilöä Kuopioon päin ja noin 5000 henkilöä Kuopiosta muihin kuntiin päin.[48]
Maatalousvaltaisen Maaningan liityttyä Kuopioon, kaupungista kasvoi suurin maidontuottajakunta Suomessa.[49] Vuotta myöhemmin Kuopio kuitenkin menetti kyseisen aseman niukasti Kurikalle.[50]
Väestö
Kuopio on Suomen yhdeksänneksi suurin kaupunki. Vuoden 2018 alussa väkiluku oli 118 209. Ulkomaan kansalaisia on yli 3000 henkeä (4.5.2018).[51] Kuopiolaisten keski-ikä on 40,6 vuotta (2014).[52]
Väestönkehitys 1970-luvulle asti

Vuosi1815[53]1840[53]1850[53]1860[53]1870[53]1880[53]1890[53]1900[53]1910[53]Väkiluku1,0872,0712,8494,0665,6396,8718,88211,72315,845

Vuosi1920[54]1925[55]1930[54]1935[54]1940[56]1945[57]1950[56]1955[58]1960[56]1965[56]1970[59]1975[59]Väkiluku18,72522,29524,08224,25825,15728,07133,35337,91044,91152,20063,76671,844

Ilmakuva Haapaniemen kaupunginosasta.
Kuopion satama.
Matkustajasataman alueen uusia kerrostaloja.
Rönön kaupunginosaa.
Kuopion keskustaa vuonna 2015.
Kuopion keskustaa kauppakadun varrelta talvella 2017.

Kuopiossa asui 1900-luvun alussa vain noin 10000 asukasta.[38] Väestönkehitys nopeutui sotien jälkeen. 1920-luvulla asukasmäärä ylitti 20000.[40]
Väestö 1970-luvun jälkeen
Vakaan kehityksen johdosta asukasmäärä kaksinkertaistui välillä 1960–1990, jonka päätteeksi asukkaita oli noin 80000. Väestö on kasvanut edelleen sekä kuntaliitosten että luonnollisen lisäyksen kautta. Vuosina 2004–2006 kaupunki oli muuttotappiollinen, mutta luonnollinen väestönlisäys riitti pitämään asukasmäärän kasvussa.[60]  Vuonna 2007 muuton suunta kääntyi ja voittoa tuli 30 henkeä. Luonnollinen väestönlisäys mukaan lukien kasvu oli yhteensä 340 henkeä.[61] 2010-luvulla kaupungin väestönkasvu on selvästi nopeutunut.[62]
Ajanjaksolla 1995–2005 Kuopio oli Pohjois-Savon ainoa asukasmääräänsä kasvattanut kunta. Tarkastelujaksolla maakunnan asukkaiden kokonaismäärä väheni noin 7500:lla.[63] Kehitys on jatkunut samansuuntaisena. Vuonna 2007 Kuopion seutu oli Pohjois-Savon ainoa väestömääräänsä kasvattanut kaupunkiseutu. Se on kasvanut useimpina vuosina kuitenkin hitaammin kuin muu Pohjois-Savo tyhjenee, poikkeuksena tästä vuosi 2011.[61]
Kaupungin uusimmassa strategiassa Kuopion tavoitteena on kasvaa 150000 asukkaan kaupungiksi.[64]

Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.

Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kuopiossa oli 118 209 asukasta, joista 100 341 asui taajamissa, 16 473 haja-asutusalueilla ja 1 395 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Kuopion taajama-aste on 85,9 %.[65] Kuopion taajamaväestö jakautuu 15 eri taajaman kesken:[66]

Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Toivala-Vuorelan taajama ulottuu pääosin Siilinjärven kunnan alueelle.
Kuntaliitokset
Pääosa Kuopion maalaiskuntaa (noin 7600 asukasta[67]) liitettiin kaupunkiin 1969 ja Riistaveden kunta (noin 2200 asukasta[67]) 1973. Vehmersalmen kunta (noin 2000 asukasta[67]) liittyi Kuopion kaupunkiin 1. tammikuuta 2005 ja Karttula (noin 3500 asukasta) vuoden 2011 alussa.[68]
Nilsiä liittyi Kuopioon vuoden 2013 alusta, jolloin kaupungin asukasluku nousi yli 100000:n.[69][70]
Maaninka aloitti kuntaliitosneuvottelut Kuopion kanssa vuonna 2011. Maaninka liittyi Kuopioon vuoden 2015 alussa.
Kuntaliitos Siilinjärven kanssa on ollut ikuisuuskysymys, jota on pyritty jälleen viime aikoina edistämään Kuopion suunnasta. Siilinjärvi ei ole kuitenkaan ollut halukas etenemään asiassa.
Tuusniemi on hakeutumassa Paras-hankkeen ja tulevaisuudennäkymien johdosta Kuopion seutukuntaan, ja voimakkaampaan yhteistyöhön Kuopion kaupungin kanssa, hakien muun muassa palvelutoiminnan keskittämistä suurempiin kokonaisuuksiin ja oman asukasmäärän nousua kasvukeskuksen imussa.[71][72] Ensimmäisenä konkreettisena toimenpiteenä Tuusniemi erosi joulukuussa 2007 Koillis-Savon kansanterveystyön kuntayhtymästä.[73] Kuopion kaupunki on tuottanut 1. tammikuuta 2009 alkaen Tuusniemen kunnan perusterveydenhuollon palvelut.[74] Tuusniemen kunnanvaltuusto päätti kesällä 2014, ettei se lähde kuntaliitosselvitykseen Kuopion kanssa. Kuopio on ilmoittanut ettei se tule ilman kuntaliitosta tuottamaan Tuusniemelle enää terveyspalveluita. Juankoski puolestaan ehdotti kaikille naapurikunnilleen kuntaliitosselvitysten aloittamista vuonna 2008[75], johon on sittemmin ryhdytty. Juankosken ja Kuopion kaupunginvaltuustot hyväksyivät kuntaliitoksen syksyllä 2014 ja valtioneuvosto hyväksyi kesäkuussa 2016 kaupunkien yhdistymisen.[76][77][78]
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kuopiossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:[79]
Alavan seurakunta
Järvi-Kuopion seurakunta
Juankosken alueseurakunta
Muuruveden alueseurakunta
Nilsiän alueseurakunta
Riistaveden alueseurakunta
Säyneisen alueseurakunta
Vehmersalmen alueseurakunta
Kallaveden seurakunta (ent. Kuopion maaseurakunta)
Karttulan alue
Maaningan alue
Kuopion tuomiokirkkoseurakunta
Männistön seurakunta
Puijon seurakunta
Nämä seurakunnat muodostavat Kuopion evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän. Järvi-Kuopion seurakunta toimii myös Kaavin ja Tuusniemen kuntien alueilla, sen osalta on tässä mainittu vain Kuopion alueella toimivat alueseurakunnat.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kuopion alueella toimii Kuopion ortodoksinen seurakunta.[80]
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kuopion kaupungin nykyisellä alueella.[79]
Juankosken seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Karttulan seurakunta (liitetty Kallaveden seurakuntaan 2011)
Maaningan seurakunta (liitetty Kallaveden seurakuntaan 2011)
Muuruveden seurakunta (liitetty Juankosken seurakuntaan 2003)
Nilsiän seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2013)
Riistaveden seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Säyneisen seurakunta (liitetty Juankosken seurakuntaan 2003)
Vehmersalmen seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Asuminen ja alueet

Kuopiolaisista 85% asuu kaupunkimaisesti ja 15% maaseudulla. Kuntaliitosten seurauksena maaseutua on Kuopiossa paljon.[81]
Vuonna 2013 Kuopiossa oli 49821 asuntoa, joista kerrostaloissa 30217, omakotitaloissa 11776, rivitaloissa 6203 ja muissa rakennuksissa 1459. Asunnon keskikoko on 70,5m². Keskimäärin asunnossa asuu 1,9 asukasta.[82]
Vuokra-asuntoyhtiöistä (yhteensä 18300 vuokra-asuntoa) suurimmat ovat kaupungin omistamat Niiralan Kulma Oy (5836) ja Kuopas (1889). Muista merkittävimpiä ovat VVO Kiinteistöt (1383) ja Kiinteistö KYS (1165).[83]
Kaupunginosat
Kuopiossa on yli 70 kaupunginosaa ja kylää[15].

Keskusta
1. Väinölänniemi
2. Vahtivuori
3. Maljalahti
4. Multimäki
5. Kuopionlahti
6. Hatsala
7. Niirala
8. Haapaniemi
9. Itkonniemi
10. Männistö
11. Linnanpelto
Saarijärvi
12. Puijonlaakso
13. Savilahti
14. Peipposenrinne
Inkilänmäki
15. Särkiniemi
16. Kettulanlahti
17. Rahusenkangas
18. Rönö
19. Rypysuo
20. Päiväranta
21. Julkula
22. Sorsasalo
23. Kelloniemi
24. Levänen
25. Jynkkä
26. Neulamäki
27. Puijo
28. Niuva
29. Neulaniemi
30. Kolmisoppi
31. Neulalampi
Petonen
32. Litmanen
34. Pirtti (pl. Savolanniemi)
35. Pitkälahti
Saaristokaupunki
34. Pirtti (vain Savolanniemi)
33. Lehtoniemi
37 Rautaniemi
36. Hiltulanlahti
38. Kiviharju
39. Vanuvuori
40. Melalahti
41. Kurkimäki
42. Vehmersalmi
43. Karttula
50. Nilsiä
51. Tahko
60. Maaninka
61. Keskisaari
70. Juankoski
71. Säyneinen
Kunnan suuralueet ja niihin kuuluvat tilastoalueet
[84]
Keskusta lähialueineen: Keskusta, Niirala, Haapaniemi, Rönö ja sen lähisaaret, Siikalahti
Läntinen Puijo: Puijonlaakso–Taivaanpankko, Julkula, Niuva–Länsipuijo–Rypysuo, Puijonsarvi (Päiväranta)
Itäinen Puijo: Puijo (Inkilänmäki), Itkonniemi–Männistö–Linnanpelto, Saarijärvi–Rahusenkangas, Kettulanlahti, Kelloniemi–Likolahti
Neulamäki: Savilahti, Neulamäki, Kolmisoppi–Vuorilampi
Särkiniemi – Särkilahti
Jynkkä ja Levänen: Levänen, Pieni Neulamäki, Jynkkä,
Petosen puistokaupunki: Litmanen, Pitkälahti, Pirtti (pl. Savolanniemi)
Saaristokaupunki: Savolanniemi, Lehtoniemi–Keilankanta, Rautaniemi
Hiltulanlahti: Kiviharju, Vanuvuori, Hiltulanlahti
Sorsasalo
Eteläinen maaseutualue: Puutossalmi, Pellesmäki, Kurkimäki
Länsiranta: Haminalahti, Hirvilahti
Itäinen maaseutu ja Riistavesi: Ranta-Toivala, Jännevirta, Kurkiharju, Länsi-Riistavesi, Itä-Riistavesi, Melalahti
Vehmersalmi
Karttula: Itä-Karttula, Syvänniemi, Karttula
Nilsiä: Tahko, Pajulahti, Murtolahti, Palonurmi, Nilsiä
Maaninka: Käärmelahti, Pulkonkoski, Kinnulanlahti, Tuovilanlahti, Maaninka
Suunnittelualueet
[85]
Pieni Neulamäki
Saarijärvi
Maarekisterikylät

401 Neulaniemi, 404 Niuvanniemi, 405 Puijo, 406 Julkula, 407 Kuopio, 408 Hatsala, 409 Hakkarala, 410 Haminalahti, 411 Hiltulanlahti, 412 Hirvilahti, 413 Hirvimäki, 414 Koivusaari, 415 Jynkkä, 416 Jännevirta, 417 Kaislastenlahti, 418 Kurkiharju, 419 Lamperila, 420 Leväinen, 421 Muuruvesi, 422 Niemisjärvi, 423 Pappila, 424 Pellesmäki, 425 Pieksä, 426 Puutossalmi, 427 Ritisenlahti, 428 Ritoniemi, 429 Rytky, 430 Savilahti, 431 Savisaari, 432 Sotkanniemi, 433 Toivala, 434 Vaajasalo, 435 Vehmasmäki, 440 Kotasalmi, 441 Kuopion-Pelonniemi, 442 Leppäranta, 443 Lohilahti, 444 Melalahti, 445 Ohtaanniemi, 446 Pelonniemi, 448 Pölläkkä, 449 Riistavesi, 451 Ryönä, 452 Syrjänsaari, 453 Rissala, 454 Hakunila, 455 Iivarinsalo, 456 Enonlahti, 457 Enonsalo, 458 Hormastenlahti, 459 Juonianlahti, 460 Jänissalo, 461 Litmaniemi, 462 Miettilä, 463 Niinimäki, 464 Putroniemi, 465 Puutosmäki, 466 Roikansaari, 467 Räsälä, 468 Ukonlahti, 469 Vehmersalmi, 470 Vuorisalo
Muut kylät
Asuma, Kortejoki, Niittylahti, Savulahti, Sikoniemi, Vartiala, Vehka
Nähtävyydet ja kulttuuri

Kuopio on tehnyt tunnetuksi itseään muun muassa kalakukolla, savon murteella sekä Puijolla. Kuopiolaisiin on liitetty määrite lupsakkuus, jolla tarkoitetaan hyväntahtoisuutta, leikkimielisyyttä ja elämästä nautiskelua. Kuopiolaisia on myös pidetty vääräleukaisina, jotka hakevat aina vaihtoehtoisia kielellisiä ilmaisuja sanomalleen.
Kuopion tori on kaupungin kaupallinen keskipiste. Sen ympärille ovat keskittyneet muun muassa pankit, tavaratalot (Carlson ja Sokos) sekä kauppakeskukset (Vihtori, Aapeli, Minna, H-talo, Sektori, IsoCee). Itse torilla myydään jos jonkinlaista tavaraa, etenkin markkina-aikaan, mutta tunnetuimmat tuotteet lienevät muun muassa kalakukot ja lihapiirakat.[86] Torin laidalla sijaitsevan vuonna 1902 valmistuneen kauppahallin yksi tunnetuimmista tuotteista, etenkin paikallisten keskuudessa, lienee jo kahden sukupolven ajan leivottu Kotileipomo Hiltusen ohrarieska. Torin lähistöllä, ruutukaava-alueella on myös vilkas ravintola- ja viihde-elämä.
Kesäkausina myös Kuopion matkustajasataman seutu keskustan lähellä on toiminnaltaan elinvoimaista sen omalla torilla, ravintoloissa ja ravintolalaivoissa järjestettävien tapahtumien, sekä matkailun vuoksi. Kuopion sataman laajentaminen sekä useat alueelle kohdistuvat matkailuhankkeet ovat työn alla.[87]
Kuopion keskustassa sijaitsevat Kuopion museo ja Kuopion taidemuseo. Valtakunnallisesti merkittävä Suomen ortodoksinen kirkkomuseo on keskustan läheisyydessä Ison hautausmaan vieressä. Kuopion tuomiokirkko ja J.V. Snellmanin puisto muodostavat ympäristöllisesti yhtenäisen kokonaisuuden. Kuopiossa sijaitsee myös autonomian aikaan rakennettu Pyhän Nikolaoksen katedraali, joka toimi Suomen ortodoksisen kirkon pääkirkkona vuosina 1940-2017. Lisäksi keskustan laidalla sijaitsee valtakunnallisestikin merkittävä ja maineikas Kuopion musiikkikeskus.[88]
Tunnettuja Kuopiossa järjestettäviä tapahtumia ovat muun muassa Finland Ice Marathon -luistelutapahtuma, Kuopio Tanssii ja Soi, Kuopio Rockcock, Puijon mäkihyppykilpailut, Kuopion kansainväliset viinijuhlat sekä ANTI – Contemporary Art Festival.
Tanssiteatteri Minimi palkittiin vuoden 2007 teatterina.[89]
Kuopion kaupunginteatterin perusparannuksen yhteydessä valmistui kaksi uutta katsomoa: 464-paikkainen ja 212-paikkainen. Teatterin ulkopuolelle rakennettiin ulkoilmanäyttämö. Uudistunut teatterirakennus avattiin elokuussa 2014.[90]
Kuopiossa on eri puolille kaupunkia kiinnitetty muistolaattoja. Niitä on enemmän kuin missään muussa suomalaiskaupungissa, 63 kappaletta, minkä lisäksi ulkotiloissa on muita julkisia taideteoksia ja muistomerkkejä vielä 59 kappaletta. Laattojen isänä pidetyn kanslianeuvos Heikki Viitalan aikana, alkaen 1970-luvulta, laattoja pystytettiin jopa 50 kappaletta. 2000-luvulla uusia ei ole juurikaan enää tilattu.[29] Spede Pasasen muistolaatta Päivärinteentie 21:n edustalla lähellä linja-autoasemaa paljastettiin huhtikuussa 2015.
Sarka – Luova Pohjois-Savo hankkeen vuonna 2009 tehdyn yrityskartoituksen mukaan Kuopiossa toimi tuolloin 450 luovan alan yritystä, kun koko Pohjois-Savossa niitä toimi yhteensä 900.[91]
Kuopion urheilu

Kuopio on perinteikäs urheilukaupunki, minkä joukkueita pelaa useissa eri lajeissa pääsarjatasoilla. Kenelle tahansa suomalaiselle urheilunharrastajalle seurat KuPS ja KalPa, sekä nimet kuten Aulis Rytkönen, Juhani Wahlsten, Hannes Kolehmainen ja Matti Hautamäki ovat tuttuja. 2010-luvun loppupuolella menestys on ollut nousujohteista myös salibandyssa (Salibandyseura Welhot) ja ennen kaikkea amerikkalaisessa jalkapallossa (Kuopio Steelers). 2017 perustettiin todellinen lentopallon suurseura, Savo Volley.
Kaupungin urheiluelämä on varsin pitkälle keskittynyt Väinölänniemen stadionin, Kuopion keskuskentän (aik. Magnum Areena), Niiralan Monttuna tunnetun Hatsalassa sijaitsevan jäähallin[92] sekä Puijon ympärille. Kuopioon on suunnitteilla keskuskentän paikalle uusi monitoimiareena urheilua sekä muita suurempia yleisötapahtumia varten.[93]
1970-1980-luvulla rakennettua jäähallia eli Niiralan Monttua saneerataan ja laajennetaan.[94] Jäähallin saneerauksen lisäksi Kuopioon on rakenteilla samalle alueelle uudenaikainen ja tilava uimahalli.[95] Nämä liittyvät Kuopion kaupungin Kuntolaakso-hankkeeseen, mikä tuo myös asunto-, ravintola- ja pysäköintiratamista Niiralan Montun alueelle. Hankkeen on arvioitu valmistuvan vuonna 2020.[96]
Aikoinaan Kuopio oli myös merkittävä hiihto- ja mäkihyppykaupunki. Uudelleen 2010-luvun lopulla Kuopion mäkihyppy sai nostetta kun Mika Kojonkoski päätti rakentaa kiinalaisen mäkihypyn kotipesän Kuopioon.[97] Myös hiihdon kansainvälisiä arvokisoja houkutellaan pidemmän tauon jälkeen takaisin Kuopioon Puijon urheilulaakson mittavilla parannuksilla.[98]
Nilsiän ja Kuopion kaupunkien yhdistyessä 1. tammikuuta 2013 Tahkovuoren laskettelu- ja lomakeskuksesta tuli kuopiolainen.
Kuopiossa on myös sisäurheilua ja suuria yleisötapahtumia varten Kuopio-halli, sekä karting-rata, joka sijaitsee Neulamäessä. Kuopion ravirata on Sorsasalon kaupunginosassa.
Katso: Kuopion jalkapallo
Suurimpia urheiluseuroja

Devils Kuopio, rullakiekko, kaukalopallo
Kuopion Taitoluistelijat
Kuopion Luisteluseura
Kalevan Pallo (KalPa), jääkiekko
Kings Kuopio, jalkapallo
Koparit, jalkapallo (lopettanut)
Kuopion Elo, jalkapallo
Kuopion Mimmifutis, jalkapallo
Kuopion Palloseura, jalkapallo
Kuopion Reipas, yleisurheilu
Linkki Kuopio, koripallo
Gladiator Factory, kamppailulajit
Kuopion Ratsastajat, ratsastus
Kuopion Reippaan Voimistelijat, voimistelu
Kuopion SalibandySeura
Kuopio Steelers, amerikkalainen jalkapallo
Kuopion Suunnistajat, suunnistus
KuPS-Volley, lentopallo (lopettanut)
Kuopion Tennisseura, tennis
Kuopion Uimaseura, uinti, vesipallo
Kuopion urheilusukeltajat, sukellus
Puijon Hiihtoseura, talviurheilu
Savo Volley, lentopallo
Salibandyseura Welhot, salibandy
Kuopion Pöytätennisseura
Puijon Latu, ulkoilulajit
Puijon Pesis, pesäpallo
Puijo Wolley, lentopallo
Cheer Stars Finland, cheerleading
Kuopion Karateseura, karate
Kuopion Sisu-Veikot, yleisurheilu (lopettanut)
Savon Liitokiekkoilijat, ultimate
Wänäri Cowboys, beach volley
Pallokissat, jalkapallo
SC KuFu-98, jalkapallo
MMA Kuopio, kamppailulajit
Liikenneyhteydet
Maantiet ja rautatiet
 Varkaus, Mikkeli, Lahti, Helsinki (Etelään)

 Jyväskylä, Tampere, Loimaa, Turku (Länteen)

 Iisalmi, Kajaani, Kuusamo, Sodankylä (Pohjoiseen)

 Joensuu, Niirala (Tohmajärvi) (Itään)
Siilinjärveltä
  Viitasaari (Länteen)
  Nurmes, Kuhmo (Koilliseen)
Valtatie 5 kulkee moottoritienä kaupungin etelärajalta Vehmasmäestä aina Siilinjärvelle saakka. Ensimmäinen osa moottoritietä, keskustasta Päivärantaan valmistui 1968, ja  toinen osa moottoritietä Hiltulanlahti–Vehmasmäki on vuodelta 2000. Lisäksi tie on ainoa yhteys Kuopiosta pohjoiseen. Rinnakkaistie, jota käyttävät myös hitaat ajoneuvot, valmistui 2014 moottoritien eteläpuolelle. Rautatie Päivärannan ja Vuorelan välillä sijoittuu moottoritien ja rinnakkaistien väliin. Junaliikennettä palvelee Savon rata, jota pitkin on suorat yhteydet Helsingin, Oulun ja Turun suuntiin. Lisäksi on hyvät vaihtoyhteydet Pieksämäen kautta länteen ja itään (Jyväskylä, Tampere, Turku, Joensuu). Pendolino-junilla pääsee Helsinkiin/Helsingistä kahta reittiä, joko Tampereen tai Kouvolan kautta. Syksyllä 2006 valmistunut Kerava–Lahti-oikorata yhdessä VR:n aikataulumuutosten kanssa lyhensi matka-aikaa Helsinkiin noin tunnin.
Yöjunia ei Kuopiossa ole matkustajakäyttöön tarjolla. Helsingin ja Kuopion välillä kulkee kuitenkin useita yölinja-autovuoroja. Lisäksi Helsingistä Pieksämäelle kulkee maanantaista perjantaihin yöpikavuoro, jolta on Pieksämäellä varhainen jatkoyhteys Kouvola–Rovaniemi-pikajunalla Kuopioon. Linja-autoliikennettä Kuopiosta suuntautuu runsaasti Savon ja Pohjois-Karjalan lähikaupunkeihin sekä Jyväskylään ja Kajaaniin. Poikittainen pikavuoro Joensuun ja Vaasan välillä kulkee päivittäin Kuopion, Viitasaaren ja Seinäjoen kautta molempiin suuntiin. Näiden lisäksi linja-autoliikenne suuntautuu tiheästi myös Helsinkiin ja Ouluun.
Ilmailu ja vesiliikenne

Kuopion lentoasema (Rissala) sijaitsee 14 kilometrin päässä Siilinjärvellä. Kentältä on päivittäin useita vuoroja Helsinkiin ja lisäksi paljon lomaliikennettä.
Kuopiossa on matkustajasatama, josta on kesäisin liikennettä Heinävedelle ja Savonlinnaan sekä paikallisristeilyitä. Kuopion matkustajasatama oli aiemmin tunnettu sisävesihöyrylaivoistaan, mutta nykyään kaikki Kuopiosta vakituisesti liikennöivät sisävesilaivat ovat dieselmoottorialuksia. Kyseessä on Vuoksen vesistön vilkkain satama.[99]
Kuopiosta liikennöivät kesäisin muun muassa seuraavat alukset: M/S Koski, M/S Puijo ja M/S Ukko. Satunnaisesti satamassa saattaa nähdä myös aiemmin sieltä säännöllisesti liikennöineitä höyrylaivoja, kuten S/S Karjalankoski.
Kumpusaaressa on syväsatama, josta rahtiliikennettä Saimaan kanavan kautta Itämerelle. Lisäksi satamatoimintaa on Sorsasalossa. Kelloniemen öljysatama on jäänyt pois käytöstä (öljykuljetukset kielletty sisävesillä).
Paikallisliikenne

Paikallista linja-autoliikennettä hoitaa Kuopion liikenne (Koiviston Auto). Paikallisliikenteen bussit liikennöivät laajasti myös Siilinjärven asuinalueilla. Osan Siilinjärvelle suuntautuvasta paikallisliikenteestä hoitaa Pohjolan Liikenne. Vuonna 2012 Kuopiossa ilmaistiin kiinnostusta lähijunaliikennettä kohtaan. Jos suunnitelmien mukainen lähijunaliikenne toteutuisi, se kattaisi laajimmillaan välin Iisalmi–Pieksämäki. Tosin näin laajalla yhteysvälillä kyseessä olisi pikemminkin taajamajunaliikenne. Pelkästään Kuopion kaupungin ja sen lähialueet kattava liikenne on kuitenkin asukastiheyden ja rautatie- sekä asemainfrastruktuurin nykyisen kunnon ja tulevaisuuden investointitarpeiden johdosta todennäköisempää.[100]
Taksitiheys
Kuopiossa on 695 asukasta yhtä taksia kohden.[101]
Etäisyyksiä maanteitse

Helsinkiin 382km
Iisalmeen 81km
Ivaloon 779km
Joensuuhun 136km
Jyväskylään 144km
Kajaaniin 169km
Kemiin 392km
Kilpisjärvelle 877km
Lappeenrantaan 277km
Mikkeliin 164km
Nilsiään 55km
Ouluun 284km
Poriin 407km
Rovaniemelle 491km
Savonlinnaan 161km
Tampereelle 293km
Turkuun 449km
Vaalimaalle 339km
Vaasaan 375km
Ylivieskaan 244km
Elinkeinoelämä

Suurimmat työnantajat[102]TyönantajaTyöntekijöitä Kuopiossa(1.1.2008)Kuopion kaupunki5905KYS3898Itä-Suomen yliopisto (Kuopion yliopisto)1732Osuuskauppa PeeÄssä734Savon koulutuskuntayhtymä706Niuvanniemen sairaala629Posti Group553ISS Palvelut490Savonia-ammattikorkeakoulu439Honeywell370Kesko296Keskisuomalainen296Tieto288OP-Pohjola265Lemminkäinen263

Kuopion elinkeinorakenne on erittäin monipuolinen. Kuopiossa on yhteensä noin 5050 yritystä ja yhteisöä, joista yli 190 käy kauppaa myös ulkomaille. Yhteensä työpaikkoja on 50 877 (2016). Merkittävä rooli kuopiolaisen elinkeinoelämän kehittämisessä on Kuopion kaupungin yrityspalvelulla. Yrityspalvelu edesauttaa Kuopiossa toimivien yritysten kehittymistä ja parantaa yritysten toimintaympäristöjä. Toimintaympäristöjen kehittämisessä keskeisintä on tontti- ja toimitilatarjonnan parantaminen. Matkailulla on suuri merkitys Kuopion elinkeinoelämälle. Majoitus- ja ohjelmapalveluiden järjestäminen antaa monelle työpaikan.[103]
Rauhalahden leirintäalue on yksi osoitus kuopiolaisesta osaamisesta. Se on maamme ainoa viiden tähden leirintäalue.[103]
Kuopiossa toimii Kuopion Yrittäjät, Savon Yrittäjien paikallisyhdistys.
Vähittäiskauppa investoi, teollisuus keskittyy
Merkittävimpiä viimeaikaisia yrityshankkeita ovat Honeywellin Suomen toimintojen keskittäminen Kuopioon, Ark Therapeuticsin geenilääketehtaan valmistuminen, Bella-Veneiden rakentama veneteollisuuden keskittymä Marine Park Haapaniemen Siikaniemeen sekä Junttanin vuoden 2008 lopussa Kylmämäkeen valmistuneen 15 miljoonan euron kokoonpanotehtaan rakentaminen. Junttanin nykyisen tehtaan tontille Särkilahteen tulee tilat isolle kauppakeskukselle. Savoconin ja TKD Suomen 11 miljoonalla eurolla ostamalla 9,7 hehtaarin tontilla on rakennusoikeutta 58500 neliömetrille. Yrityskaksikko aikoo panostaa kohteeseen yhteensä noin 40 miljoonaa euroa.[104] Merkittävä teollinen toimija on myös Sorsasalossa toimiva Savon Sellu Oy, joka on nykyään Powerflute Oyj:n omistuksessa. Viimevuosien suurimpia hankkeita ja investointeja on Finnpulpin maailman suurimman ja moderneimman havusellutehtaan rakentamisen valmistelu Kuopioon.[105]
Vähittäiskaupan investoinneista merkittävimmät ovat jouluksi 2007 valmistunut Prisman laajennus sekä elokuussa 2008 valmistunut Päivärannan K-Citymarket. Pitkälahteen on avattu rautakauppa Kodin Terra sekä Matkuksen alueelle marraskuussa 2012 Ikano-konsernin kauppakeskus ja aiemmin keväällä IKEA-tavaratalo.
Matkuksesta Kuopion eteläinen portti
Itellan (nyk. Posti Group) 22600 neliömetrin postikeskus Matkuksen yritysalueella, noin 14km kaupungin keskustasta etelään, valmistui tuotantokäyttöön vuoden 2010 alkupuolella.[106]
Vuoden 2012 lopulla Matkukseen avattiin IKANO-konsernin omistama IKEA-tavaratalo ja sen viereen kauppakeskus.
Keskustan alatori ja kävelykatualue
Vuonna 2012 torin ja kauppahallin alle valmistui liiketiloja, jotka yhdistivät torin länsi-, etelä- ja itälaidat maanalaisella kauppakäytävällä. Samalla laajennettiin torin alla sijaitsevaa pysäköintilaitosta. Kävelykatualue saatiin valmiiksi syksyllä 2014.
Kauppahallin ulkoremontti valmistui marraskuussa 2012[107] ja sisätilojen remontti toukokuussa 2013. Kauppahallin kyljessä aiemmin ollut kalahalli purettiin ja sen paikalle rakennettiin kahvilarakennus.[108]
Torin sekä keskustan muiden suurempien saneerausten jälkeen Kuopion kaupunkikeskusta on hiljalleen elävöitynyt nousujohteisesti. Huolimatta suurista kauppakeskuksista, Kuopion keskustan liiketilojen käyttöaste on suhteellisesti valtakunnan korkeimpia.[109]
Rakennusten korkeus kasvaa keskustassa sekä uudisrakentamisen että korotusten myötä. Täydennysrakentamista on tehty viime vuosina erityisesti sataman alueella. Tiivistyvän kaupunkirakenteen myötä myös pysäköintijärjestelyjä uusitaan. Maapohjaparkkipaikkoja on suunniteltu muutettavaksi parkkitaloiksi muun muassa Niiralan jääkiekkohallin yhteydessä.[110]
Matkakeskus
Matkakeskuksen uudistushanketta edelsi vuosien kaavoitus- ja suunnittelutyö.[111] Alueen infrastruktruuria uusittiin laajasti muun muassa siirtämällä maanalainen puro tulevien tornitalojen tieltä.[112] Technopolis ilmoitti kesällä 2015 vetäytyvänsä hankkeesta.[113] Matkakeskuksen, Kuopion Portin,[114] rakentaminen käynnistyi keväällä 2018.[115]

Tiedepuisto kasvaa, korkeakoulut yhdelle kampukselle
Savilahdessa sijaitseva Kuopion tiedepuisto on kasvanut nopeaa vauhtia läpi koko 2000-luvun. Tiedepuistossa sijaitseva Technopolis Kuopio on nykyisin jo 3000 työpaikan yhteisö. Savonia-ammattikorkeakoulun 12200 neliömetrin tilat sijaitsevat nykyään Technopoliksen kiinteistössä. Savilahdessa opiskelee noin 2000 ammattikorkeakouluopiskelijaa.[116] 2020-luvulla Savilahdesta kasvaa eurooppalaisittain merkittävä opiskelu- ja osaamiskeskittymä, minkä tarpeisiin alueelle rakennetaan kokonainen asuinalue. Hankkeet ja projektit ovat käynnistyneet 2010-luvun lopulla.[117] Savilahden alueella on nykyään yli 9000 opiskelijaa ja 10 000 työpaikkaa, mutta määrä tulee kasvamaan useilla tuhansilla 2020-luvun aikana.[118]
Tilastoja
Työpaikkoja vuoden 2016 lopulla oli yhteensä 50877. Kuopion työttömyysaste syyskuun lopussa 2018 oli 9,6 %, vuosi sitten 11,0 %. Työttömyysaste laski 1,4 prosenttiyksikköä edellisen vuoden syyskuun loppuun verrattuna. Työttömiä oli 752 vähemmän kuin edellisen vuoden syyskuussa. Työllisenä oli 45364 eli 89,3% työvoimasta. Työvoiman ulkopuolella olevien suurin ryhmä on eläkeläiset (25056 henkilöä). Eläkeläisten määrä on kasvanut 10 vuodessa (2002–2012) 13,1%. Opiskelijoiden määrä on ollut vuodesta 2011 noin 10000.
Vuonna 2011 työpaikoista 81,9% oli palvelujen toimialalla. .
Työpaikat aloittain vuonna 2011
Terveys- ja sosiaalipalvelut 10755, kauppa-, majoitus- ja ravitsemistoiminta 7479, julkinen hallinto ja koulutus 6939, hallinto- ja tukipalvelut 3588, rakentaminen 3502, teollisuus 3400, ammatillinen, tekninen ja tieteellinen toiminta 2771, kuljetus ja varastointi 2573, muut yhteiskunnalliset ja henkilökohtaiset palvelut 2293, informaatio ja viestintä 1522, maa-, metsä- ja kalatalous 1248, rahoitus ja vakuutus 875, kiinteistöala 548, kaivostoiminta, energia-, vesi- ja ympäristönhuolto 544 sekä tuntematon 497.
Vuonna 2011 miestyöntekijöistä 11,1% ja naistyöntekijöistä 5,3% toimi yrittäjinä. Yhteensä yrittäjiä oli 3934.
Kuopion työttömyysaste oli 11,8% vuoden 2014 tammi–kesäkuun aikana. Vertailukaupunkien kesken Kuopio sijoittuu työttömyyden osalta viidenneksi. Kuopion työttömyys on koko maahan vertailtaessa alle keskitason.[119]
Koulutus- ja tutkimuslaitokset

Korkeakoulut Kuopiossa[120]KorkeakouluOpiskelijoita Kuopiossa(2006)Kuopion yliopisto6400Savonia-ammattikorkeakoulu5150Humanistinen ammattikorkeakoulu150Sibelius-Akatemia100
Kuopio on aina ollut ja on edelleen koulukaupunki.[121][122] Historian saatossa Kuopiossa on tehty useampiakin päänavauksia koulutuksessa. Yrjö Maunu Sprengtportenin perustama Suomen ensimmäinen maavoimien upseerikoulu[123] – Haapaniemen sotakoulu (nykyisessä Satamapuistossa) – aloitti vuonna 1780, suomenkielinen sokeainopetus alkoi Kuopiosta vuonna 1871[124] (kuuromykkäinkoulu 1862[125]). Mm. Minna Canthin voimakkaan panoksen myötä perustettiin ensimmäinen suomenkielinen Kauppakoulu vuonna 1887, jonka johtokunnassa Canth toimi aina kuolemaansa vuonna 1897 saakka, sekä yliopistoon johtava Yhteiskoulu toisena, kuusi vuotta Helsingin jälkeen vuonna 1892.[126]
Nykyään kaupungissa on 40 peruskoulua (9414 oppilasta[120]) ja Alavan koulu (sairaalakoulu), 5 lukiota (2287 opiskelijaa[120]) ja aikuislukio (297 opiskelijaa[120]) sekä kansalaisopisto. Esiopetuksen piirissä on 923 oppilasta.[120]
Tärkeimmät ammatillisen ja korkeakoulutuksen oppilaitokset ovat Itä-Suomen yliopisto ja Sibelius-Akatemian Kuopion osasto, Pelastusopisto, Savonia-ammattikorkeakoulu sekä Savon ammatti- ja aikuisopisto. Lisäksi koulutusta tarjoaa muun muassa Palvelualan Opisto Kuopio, johon on yhdistetty myös Kuopion talouskoulu, sekä Kuopion konservatorio, Pohjois-Savon opisto ja Humanistinen ammattikorkeakoulu. Itä-Suomen yliopisto on pärjännyt suomalaisittain kansalinvälisissä vertailuissa merkittävän hyvin viime vuosina[127][128], ja Savonia-ammattikorkeakoulusta on kasvanut aikojen saatossa yksi Suomen monipuolisimmista ja suurimmista ammattikorkeakouluista.
Toisen asteen ammatillisessa koulutuksessa opiskelijoita on noin 4000, lukioissa 2600, ammattikorkeakouluissa 5300 ja yliopistoissa 6500.[120] Kaikki koulutusasteet (mukaan lukien esi- ja perusopetus) yhteenlaskettuna Kuopiossa on yli 30000 oppilasta tai opiskelijaa, mikä muodostaa noin kolmasosan koko väestöstä.[120]
Kuopiossa työttömistä noin 56% ja työllisistä noin 48% oli keskiasteen koulutuksen saaneita vuonna 2012.[129]
Kuopiolaisten koulutustaso on korkea. 15 vuotta täyttäneistä kuopiolaisista 71,7% on suorittanut vähintään keskiasteen tutkinnon (koko maa 65,5%). Vuonna 2008 peruskoulun päättäneistä sijoittui 52,1% lukiokoulutukseen, 38,1% ammatillisiin ja 9,8% ei jatkanut tutkintotavoitteista opiskelua. Koulutuksen ulkopuolelle jääneiden osuus on vähän pienempi kuin koko maassa (7,6%), mutta suurten kaupunkien keskitasoa.[130]
Yliopiston ja ammattikorkeakoulun tutkimuslaitosten lisäksi muun muassa Eviralla, Geologian tutkimuskeskuksella, Ilmatieteen laitoksella, Kansanterveyslaitoksella, Puolustusvoimilla, Työterveyslaitoksella, ja Valtion teknillisellä tutkimuskeskuksella on omat yksiköt Kuopion Savilahdessa sijaitsevassa tiedepuistossa.
Hallinto ja päätöksenteko

Toiminta-ajatus
Kuopion kaupunki tarjoaa asukkailleen ja elinkeinoelämälle toimivan palvelu- ja yhdyskuntarakenteen sekä hyvän elin- ja toimintaympäristön. Toimintaa suuntaa kestävä kehitys ja toisista välittäminen.[63]
Visio
Uudelle avoin kansainvälinen hyvinvointiosaamisen kaupunkiseutu.[63]
Painotusalat
Bio-, terveys- ja ympäristötieteet sekä niihin liittyvä teknologia (erityisesti sensoriteknologia) ja tietotekniikka.[63]
Terve Kuopio -hyvinvointihanke, Kuopion seudun hyvinvointiosaamiskeskus ja kansainvälisyys.[63]
Johtamisjärjestelmä
Hallinto perustuu Balanced Scorecard-mallin mukaiselle kaupunkistrategialle.[63] Johtamisjärjestelmän keskeisinä osina ovat myös toimialakohtaiset sekä poikkihallinnolliset strategiat ja strategiaohjelma vuoteen 2012.[63]
Kaupunginvaltuusto

Kaupunginhallitus
Kaupunginhallituksen paikkajako:

Keskusta 3 paikkaa
Kokoomus 2 paikkaa
SDP 2 paikkaa
Vihreä liitto 2 paikkaa
Perussuomalaiset 1 paikka
Vasemmistoliitto 1 paikka
Puheenjohtajana toimii Antti Kivelä (kesk.[134]).
Kaupunginjohtajat

[135]
[136]
[137]
Ystävyyskaupungit

 Jönköping, Ruotsi
 Bodø, Norja
 Svendborg, Tanska
 Alūksne, Latvia
 Pitkäranta, Venäjä
 Pihkova, Venäjä
 Castrop-Rauxel, Saksa
 Gera, Saksa

 Besançon, Ranska
 Opole, Puola
 Györ, Unkari
 Craiova, Romania
 Minneapolis, Yhdysvallat
 Winnipeg, Kanada
Pudong, Kiina
Lääne-Virun maakunta, Viro

Tunnettuja kuopiolaisia

Monet Suomen eturivin kirjailijoista, poliitikoista, toimittajista sekä urheilijoista ovat lähtöisin Kuopiosta.
Katso myös

Kuopion Energia
Kuopion kauppahalli
Luettelo Kuopion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Nailonsukkamurhat
Puijo

Rissalan lentoturma
Savolaiset
Savonia-kirjallisuuspalkinto
Savon Sanomat

Lähteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Oliko Heinävesi Suomen väkiluvultaan kahdensadan suurimman kunnan joukossa vuonna 2018?


Langalla () on yhdysvaltalainen Baltimoreen sijoittuva rikosdraamasarja. Sitä esitettiin Yhdysvalloissa HBO-kanavalla viisi tuotantokautta vuosina 2002–2008. Entisen rikostoimittajan David Simonin luoma ja yhdessä entisen poliisin Ed Burnsin kanssa käsikirjoittama sarja kertoo realistisella tavalla rappeutuvan urbaanin ympäristön ongelmista.
Sarjan jokainen tuotantokausi keskittyy tarkastelemaan Baltimorea eri näkökulmista ja Baltimoren poliisin suhteita kaupungin eri toimijoihin. Esitysjärjestyksessä nämä ovat huumekauppa, satama, kaupunginhallinto ja byrokratia, koulujärjestelmä sekä lehdistö. Jokainen sarjan kausista sisältää koko kauden kestävän suuren juonikaaren, lisäksi sarjassa on läpi koko sarjan kulkevia teemoja ja juonikaaria. Sarjan suuri näyttelijäkaarti koostuu pääasiassa luonnenäyttelijöistä, jotka ovat vähemmän tunnettuja muista rooleistaan. Sarjan hahmogalleriassa ovat edustettuina baltimorelaiset lain molemmilta puolilta ja niin poliisit kuin rikollisetkin ovat hahmoina moniulotteisia.
Vaikka sarja ei saanut kaupallista menestystä eikä se voittanut merkittäviä televisiopalkintoja, kriitikot ovat usein kuvanneet sitä yhdeksi kaikkien aikojen parhaimmista televisiosarjoista.[1][2][3][4] Se on saanut tunnustusta realistisesta urbaanin elämän kuvauksestaan, taiteellisesta kunnianhimoisuudestaan sekä yhteiskuntapoliittisten teemojen käsittelystä.
Suomessa sarjaa on esitetty MTV3- ja Sub-kanavilla vuodesta 2004, lähinnä myöhäisilloissa. Yle TV2 alkoi esittää sarjaa uusintana ensimmäisestä tuotantokaudesta alkaen tammikuussa 2013. Ylen ohjelmistossa sarjasta käytetään sen alkuperäistä englanninkielistä nimeä.[5]
Tuotanto
Konsepti
David Simonin mukaan hänen oli alun perin tarkoitus luoda poliisidraama, joka perustuisi löyhästi hänen käsikirjoittajatoverinsa Ed Burnsin kokemuksiin murhaetsivänä. Burns oli ollut usein turhautunut Baltimoren poliisilaitoksen byrokratiaan työskennellessään pitkitettyjen tapausten parissa, joiden päämääränä oli saada väkivaltaisia huumediilereitä kiinni käyttämällä valvontamenetelmiä; Simon näki yhtäläisyyksiä omiin koettelemuksiinsa The Baltimore Sun -sanomalehden rikostoimittajana.[6]
Simon valitsi sarjan tapahtumapaikaksi Baltimoren, koska se oli hänelle tuttu. Ollessaan käsikirjoittajana ja tuottajana NBC:n sarjassa Homicide – pelon kadut, joka perustui hänen kirjaansa Homicide: A Year on the Killing Streets, Simon oli riitautunut NBC-kanavan johdon kanssa, joka oli tyytymätön sarjan pessimismiin. Simon halusi välttää samanlaista yhteenottoa, ja valitsi The Wiren kodiksi HBO:n, sillä hän oli työskennellyt kanavan kanssa ennenkin minisarjassa The Corner. HBO oli aluksi epävarma poliisidraaman ottamisesta ohjelmistoonsa, mutta lopulta suostui tuottamaan pilottijakson. Simon tapasi Baltimoren pormestarin ja kertoi tälle haluavansa antaa karun kuvauksen kaupungin tietyistä osista; hän oli tervetullut uudestaan työskentelemään kaupunkiin. Hän toivoi, että sarja muuttaisi joidenkin katsojien mielipiteitä, mutta sanoi ettei sarjalla luultavasti olisi vaikutusta sen kuvaamiin ongelmiin.[6]
Roolitus
Sarjan roolitusta on kehuttu siitä, että se vältteli isojen elokuvatähtiä ja tarjosi luonnenäyttelijöitä, jotka vaikuttavat luonnollisilta rooleissaan.[7] Näyttelijäkaartin ulkonäköä on kokonaisuudessaan luonnehdittu televisio-odotuksia uhmaavaksi, esitellen todellisen vaihteluvälin ihmisissä.[8] Suurin osa näyttelijöistä on afroamerikkalaisia, mikä on yhtenäistä Baltimoren väestön kanssa.
Alustava näyttelijäkokoonpano koottiin koe-esiintymisten kautta. Lance Reddick sai Cedric Danielsin roolin koe-esiinnyttyään useampaan eri rooliin.[9] Michael K. Williams sai Omar Littlen roolin vain yhden koe-esiintymisen perusteella.[10]
Suuri osa näyttelijöistä esiintyi aiemmin HBO:n ensimmäisessä tunninmittaisessa draamasarjassa Kylmä rinki. J. D. Williams, Seth Gilliam, Lance Reddick ja Reg E. Cathey esiintyivät merkittävissä rooleissa Kylmässä ringissä, kun taas useat Langalla-sarjan tähdet, kuten Wood Harris, Frankie Faison, John Doman, Clarke Peters, Domenick Lombardozzi, Michael Hyatt, Michael Potts ja Method Man näyttelivät ainakin yhdessä Kylmän ringin jaksoista.[11] Lisäksi useat näyttelijät ja kuvausryhmän jäsenet olivat mukana HBO:n aiemmassa minisarjassa The Corner, kuten Clarke Peters, Reg E. Cathey, Lance Reddick, Corey Parker Robinson, Robert F. Chew ja Delaney Williams.
Jaksorakenne
Jokaisen jakson avaa niin sanottu ”cold open”, kohtaus ennen alkutekstejä, joka harvoin sisältää mitään juonen kannalta tärkeää. Sitten kuva haihtuu tai katkeaa mustaksi samalla kun alkumusiikki alkaa soida. Seuraavaksi näytetään sarjan alkutunnus, joka koostuu toisistaan nopeilla leikkauksilla erotetuista, pääosin lähikuvia sisältävistä otoksista, jotka liittyvät sarjan kausittain vaihtuvaan asiasisältöön. Alkutekstit koostuvat pelkistä näyttelijöiden nimistä, eikä heidän näyttelemiään hahmoja todenneta erikseen. Lisäksi näyttelijöiden kasvoja näkyy tuskin lainkaan. Alkutunnuksen lopussa näytetään lainaus jonkin hahmon vuorosanasta kyseisessä jaksossa. Sarjassa oli kolme poikkeusta: ensimmäisen kauden viimeinen jakso, jossa fraasi ”All in the game” lasketaan perinteiseksi westbaltimorelaiseksi sanonnaksi; neljännen kauden viimeinen jakso, joka käyttää lainauksessa laudoitettuun asumattomaan taloon kirjoitettuja sanoja; ja sarjan viimeinen jakso, jossa lainataan H. L. Menckeniä. Etenevät tarinakaaret avautuvat usein eri paikoissa samaan aikaan. Jaksot harvoin päättyvät cliffhangeriin, vaan ne loppuvat haihtuen tai katkaisten mustaan loppumusiikin soidessa.
Tyyli
Realismi
Käsikirjoittajat pyrkivät luomaan todenmukaisen kuvauksen yhdysvaltalaisesta kaupungista perustuen heidän omiin kokemuksiinsa. Alun perin The Baltimore Sunin rikostoimittajana toiminut Simon vietti vuoden poliisin henkirikosyksikössä tehden tutkimusta kirjaansa Homicide: A Year on the Killing Streets. Siellä hän tapasi Burnsin, joka työskenteli Baltimoren poliisilaitoksella 20 vuotta, ja toimi myöhemmin opettajana kantakaupunkilaisessa koulussa. Kaksikko tutki vuoden ajan Baltimoren huumekulttuuria ja köyhyyttä kirjaan The Corner: A Year in the Life of an Inner-City Neighborhood. Sarjassa käsiteltiin useita juonia, jotka perustuivat heidän kokemuksiinsa.
Todenmukaisten hahmojen luonti oli keskeistä sarjan pyrkimyksessä realismiin. Simon on kertonut, että useimmat niistä ovat yhdistelmiä oikeista baltimorelaisista henkilöistä.[12] Esimerkiksi rikollinen Donnie Andrews oli pääasiallinen inspiraatio Omar Littlen hahmolle.[13] Poliitikko Martin O’Malley oli yksi Tommy Carcettin innoitteista.[14] Sarjaan valittiin usein pieniin rooleihin henkilöitä, ketkä eivät näyttele ammatikseen, mikä erottaa sen muista televisiosarjoista kuvaten sen esittämän ”oikean kaupungin kasvot ja äänet”.[15] Käsikirjoituksessa käytettiin nykyaikaista slangia, mikä tehostaa sen katsomiskokemusta.[15]
Sarjassa kuvataan todenmukaisesti sekä poliisityötä että rikollistoimintaa. Joidenkin raporttien mukaan oikeat rikolliset ovat katsoneet sarjaa toimiakseen poliisin etsintätekniikoita vastaan.[16][17] Viides tuotantokausi kuvasi Baltimore Sunin uutistoimitusta ja sitä on sanottu kaikkein realistisimmaksi median kuvaukseksi elokuvissa tai televisiossa.[18]
Näyttelijät ja hahmot
Langalla omaa suuren päänäyttelijäkaartin, jota täydentävät useat sivuhahmot, jotka täyttävät sarjassa esitetyt instituutiot. Suurin osa näyttelijöistä ovat mustaihoisia, mikä kuvastaa täsmällisesti Baltimoren väestöryhmää.
Päähenkilöt
Ensimmäisen tuotantokauden päähahmot jaettiin lakia ja järjestystä ylläpitäviin virkamiehiin sekä huumekauppaa tekeviin rikollisiin. Tutkimusryhmä laitettiin liikkelle rikosetsivä Jimmy McNultyn (Dominic West) tekojen myötä, jonka uppiniskaiset taipumukset ja henkilökohtaiset ongelmat täydentävät hänen kykyjään toimia rikospoliisina. Ryhmää johti komisario Cedric Daniels (Lance Reddick), jonka hyvän tutkimuksen tuottamisen halu vaikeutti usein hänen uratavoitteitaan. Kima Greggs (Sonja Sohn) oli kykenevä etsivä, jolle kollegat olivat kateellisia, ja jonka tyttöystävä koki poliisin työn liian vaaralliseksi. Hänen työtään helpotti suuresti hänen ilmiantajansa, huumeriippuvainen Bubbles (Andre Royo). Kuten Greggs, työpari Thomas ”Herc” Hauk (Domenick Lombardozzi) ja Ellis Carver (Seth Gilliam) määrättiin työryhmään huumeyksiköstä. Kaksikon alustavasti väkivaltainen luonne lopulta kukistettiin, kun he osoittautuivat hyödyllisiksi paskaduunissa. He toimivat joskus koomisena kevennyksenä yleisölle. Väliaikaisen työryhmän täydensivät Lester Freamon (Clarke Peters) ja Roland ”Prez” Pryzbylewski (Jim True-Frost). Vaikka heitä ei aluksi pidetty tärkeinä ryhmän jäseninä, Freamon osoittautui kykeneväksi ja menetelmälliseksi tutkijaksi, jolla oli tapana huomata pienet mutta tärkeät yksityiskohdat, ja Prez osoittautui hyödylliseksi sinnikkyydellään, kun hän työskenteli näennäisen murtumattomien koodien parissa.
Näitä tutkijoita valvoivat kaksi korkea-arvoista poliisijohtajaa, jotka piittasivat enemmän politiikasta ja omista uristaan kuin tapauksesta, apulaispoliisipäällikkö Ervin Burrell (Frankie Faison) ja rikosylikomisario William Rawls (John Doman). Valtion asianajaja Rhonda Pearlman (Deirdre Lovejoy) toimi lainmukaisena yhteyshenkilönä tutkimusryhmän ja oikeustalon välillä. Henkirikosyksikössä, Bunk Moreland (Wendell Pierce) oli lahjakas ja kuivan huumorintajun omaava, alkoholistinen etsivä, joka oli McNultyn työpari, jota valvoi sarkastinen ylikonstaapeli Jay Landsman (Delaney Williams). Tuomari Phelan (Peter Gerety) pani tutkimusryhmän liikkelle.
Tutkijoiden kohteena oli Avon Barksdalen huumeimperiumi. Häikäilemätöntä Barksdalea (Wood Harris) auttoi liike-elämästä kiinnostunut Stringer Bell (Idris Elba). Avonin siskonpoika D’Angelo Barksdale (Larry Gilliard Jr.) pyöritti yhtä enonsa alueista, mutta omasi syyllisen omatunnon, kun taas uskollinen Wee-Bey Brice (Hassan Johnson) oli vastuussa useista Avonin käskystä toteutetuista murhista. D’Angelolle työskentelivät Poot (Tray Chaney), Bodie (J. D. Williams) ja Wallace (Michael B. Jordan), joista kaikki olivat katutasolla toimivia huumediilereitä. Wallace oli älykäs mutta naiivi nuori, joka oli huumekaupan ansassa, ja Poot karkea nuori mies, joka otti mieluummin käskyjä vastaan kuin antoi niitä. Omar Little (Michael K. Williams), maineikas baltimorelainen ryöstäjä, joka teki elantonsa ryöstämällä huumediilereitä, oli toistuva kiusa Barksdalen rikollisjengille.
Toinen kausi esitteli uuden liudan hahmoja, jotka työskentelivät Baltimoren satama-alueella, kuten Spiros ”Vondas” Vondopoulos (Paul Ben-Victor), Beadie Russell (Amy Ryan) ja Frank Sobotka (Chris Bauer). Vondas oli maailmanlaajuisen salakuljetusoperaation apulaispomo, Russell kokematon satamapoliisi ja yksinhuoltajaäiti, joka joutuu keskelle suurta murhatutkintaa, ja Frank Sobotka ahtaajaliiton puheenjohtaja, joka sekaantui rikollisiin puuhiin pelastaakseen liittonsa. Myös toisella kaudella esiintyviä hahmoja olivat Nick Sobotka (Pablo Schreiber), Frankin sisarenpoika; Ziggy Sobotka (James Ransone), Frankin ongelmiin joutuva poika; ja ”Kreikkalainen” (Bill Raymond), Vondasin salaperäinen pomo. Kauden lopussa huomio kohdistui poispäin satamasta ja uudet hahmot jäivät taakse.
Kolmannella kaudella tuotiin useita aiemmin pienemmissä rooleissa esiintyneitä hahmoja suurempiin rooleihin. Rikosetsivä Leander Sydnor (Corey Parker Robinson), Bodie (J. D. Williams), Omar (Michael K. Williams), Proposition Joe (Robert F. Chew) ja rikosylikomisario Howard ”Bunny” Colvin (Robert Wisdom). Colvin johti läntistä osaa kaupungista, missä Barksdalen jengi toimi, ja juuri ennen eläkkeelle siirtymistä keksi radikaalin keinon huumeongelman hoitamiseksi. Proposition Joe, itäisen puolen varovainen huumeparoni, työskenteli tiiviimmin Barksdalen organisaation kanssa. Sydnor, nouseva nuori tähti poliisilaitoksella ensimmäisellä kaudella, palasi rikosyksikköön. Bodie oli noussut pikku hiljaa Barksdalen jengissä; hän oli syntynyt huumekauppaan ja näytti hurjaa soveltuvuutta siihen. Omar kantoi kaunaa Barksdalen jengille ja kävi organisaatioon kiinni yhä kovemmin.
Uusia hahmoja kaudella olivat muun muassa Tommy Carcetti (Aidan Gillen), kunnianhimoinen kaupunginvaltuutettu; pormestari Clarence Royce (Glynn Turman), jonka Carcetti aikoi syrjäyttää; Marlo Stanfield (Jamie Hector), uuden huumejengin johtaja, joka pyrki haastamaan Avonin hallinta-aseman; ja Dennis ”Cutty” Wise (Chad Coleman), juuri vankilasta päässyt mies, joka oli epävarma tulevaisuudestaan.
Neljännellä kaudella neljä nuorta hahmoa liittyi sarjaan: Duquan Dukie Weems (Jermaine Crawford), Randy Wagstaff (Maestro Harrell), Namond Brice (Julito McCullum) ja Michael Lee (Tristan Wilds). Hahmot ovat ystävyksiä, jotka käyvät West Baltimoren yläkoulua. Myös Norman Wilson (Reg E. Cathey), Carcettin kampanjapäällikkö.
Viidennellä kaudella päähahmoiksi nousi useampi henkilö. Gbenga Akinnagbe palaa hahmoonsa Chris Partlow’na, Stanfieldin organisaation jäsenenä. Neal Huff palaa rooliinsa pormestarin kansliapäällikkönä, Michael Steindorfina, jota hän esitti aiemmin neljännellä kaudella. Kaksi muuta aiemmin sarjassa vieraillutta näyttelijää ovat Michael Kostroff, joka esittää korruptoitunutta asianajajaa Maurice Levyä, ja Isiah Witlock Jr., joka esittää senaattori Clay Davisia. Aiemmin tuotantoryhmässä toiminut Clark Johnson näytteli Augustus Haynesia, The Baltimore Sunin periaatteellista päätoimittajaa. Kaksi muuta näyttelijää ovat mukana uutistoimistossa; Michelle Paress ja Tom McCarthy esittävät nuoria toimittajia Alma Gutierrezia ja Scott Templetonia.
Lähteet

Aiheesta muualla
Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.
Luokka:Yhdysvaltalaiset draamasarjat
Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Yhdysvaltalaiset rikossarjat

Milloin Langalla sarjaa aloitettiin esittämään Suomessa?


Elokuvat tuottavat tuloja useista eri tulolähteistä mukaan lukien teatterinäytöksistä, DVD- ja Blu-ray -myynnistä, esittämisoikeuksista televisiossa ja markkinoinnista. Elokuvateattereiden lipputulot ovat kuitenkin tärkein ja pääasiallinen mittari, kun määritellään elokuvan menestystä. Tämä johtuu vanhan käytännön lisäksi siitä, että lipputulotiedot ovat helposti saatavilla verrattuna muihin tulolähteisiin. Tämä luettelo listaa kaikkien aikojen eniten lipputuloja saaneet elokuvat ja elokuvasarjat, ja näyttää miten lipputulot ovat kasvaneet ajan myötä. Luettelo ei listaa muista tulolähteistä saatuja tuloja.
Perinteisesti sotaelokuvat, musikaalit ja historialliset draamat ovat olleet kaikkein suosituimpia genrejä, mutta 2000-luvulla elokuvasarjat ovat menestyneet parhaiten. Seitsemän kahdeksasta Harry Potter -elokuvasta ja kaikki Peter Jacksonin Keski-Maahan sijoittuvat elokuvat ovat viidenkymmenen menestyneimmän elokuvan joukossa, minkä lisäksi Transformers ja Pirates of the Caribbean ovat olleet suosittuja. Myös supersankarielokuvat kiinnostavat elokuvayleisöä: DC Comicsin Teräsmies ja Batman sekä Marvel Comicsin sarjakuviin perustuvat elokuvat, kuten Hämähäkkimies, X-Men ja Marvel Cinematic Universen elokuvat, ovat menestyneet pääosin hyvin. Kymmenen tuottaneimman elokuvan joukosta vain kaksi, James Cameronin ohjaamat elokuvat Titanic ja Avatar, on sellaisia, joita ei ole sovitettu aiemmin olemassa olleesta materiaalista. Myös animaatioelokuvat ovat suosittuja: Disney on menestynyt elokuvilla Frozen – huurteinen seikkailu (kaikkein eniten tuottanut animaatioelokuva) ja Leijonakuningas, minkä lisäksi yhtiön Pixar-elokuvista Toy Story -elokuvat ja Nemoa etsimässä ovat saaneet eniten suosiota.
Vaikka inflaatio on kuluttanut pois useimpien 1960- ja 1970-luvun elokuvien menestyksen, tuolta ajalta on olemassa elokuvasarjoja, jotka saavat edelleen uusia elokuvia. Esimerkiksi uusia Teräsmies, James Bond ja Star Trek -elokuvia julkaistaan ajoittain, samalla kun Tähtien sota ja Apinoiden planeetta -elokuvasarjat herätettiin eloon pitkän tauon jälkeen; myös Indiana Jones teki menestyksekkään paluun valkokankaalle kahdenkymmenen vuoden tauon jälkeen. Jotkut tuottaneimman elokuvan titteliä hallinneista vanhemmista elokuvista eivät kykene kilpailemaan nykyelokuvien kanssa, vaikkakin niiden tuotto on nykyrahassakin huomattava. Esimerkiksi Tuulen viemää, joka oli kaikkein eniten tuottanut elokuva 25 vuoden ajan, ei mahdu edes 50 parhaan joukkoon, mutta inflaatiokorjattuna se olisi yhä kaikkein eniten tuottanut elokuva. Kaikki tuotot on ilmaistu Yhdysvaltain dollareilla niiden nimellisillä arvoilla ellei toisin mainita.
Eniten tuottaneet elokuvat
Tässä luettelossa elokuvat on listattu niiden elokuvateattereissa saamien tulojen mukaan. 30 elokuvaa on saavuttanut yli miljardin dollarin lipputulot, joista Avatar on ensimmäisellä sijalla. Lippuhinnan inflaatiota, väestön suuruutta tai lippujen ostamistrendejä ei ole otettu huomioon.
 tarkoittaa, että elokuvaa näytetään yhä teattereissa.

Eniten tuottaneet elokuvat – inflaatiokorjattu lista

Tuottoisimpana olleet elokuvat

Eniten tuottaneet elokuvasarjat
 tarkoittaa, että jotain elokuvasarjan elokuvista näytetään yhä teattereissa.

Eniten tuottaneet elokuvasarjat(Sarjan elokuvat saa näkyviin painamalla ”Näytä”)
Katso myös
Luettelo Suomen katsotuimmista elokuvista
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Block, Alex Ben & Wilson, Lucy Autrey| title = George Lucas's Blockbusting: A Decade-by-Decade Survey of Timeless Movies Including Untold Secrets of Their Financial and Cultural Success| publisher = Harper Collins| year = 2010| isbn = 978-0-06196-345-2| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Viitteet

Tuottolähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Luokka:Luettelot elokuvista

Kuinka paljon tuottoa Tähtien sota elokuvat ovat tehneet?


Martina Hingis (s. 30. syyskuuta 1980 Košice, Tšekkoslovakia) on sveitsiläinen tennispelaaja. Hän nousi tenniksen maailmanlistan ykkössijalle vuonna 1997. Hän on voittanut urallaan viisi Grand Slam -turnausta kaksinpelissä, kolmesti Australiassa sekä kertaalleen Wimbledonissa ja US Openissa. Hingis on myös voittanut 11 Grand Slam -nelinpelimestaruutta ja vuonna 1998 hän voitti kaikki neljä. Hänellä on useita "historian nuorin" -tyyppisiä ennätyksiä Grand Slameissä. Jatkuvat loukkaantumiset katkaisivat hänen uransa kuitenkin vain 22 vuoden iässä.
29. marraskuuta 2005 Hingis kuitenkin ilmoitti palaavansa WTA-kiertueelle oltuaan poissa lähes neljä vuotta. Hän palasi voitokkaasti ammattilaiskentille Gold Coastin turnauksessa Australiassa vuoden 2006 alussa. Hingis ilmoitti lopettavansa tennisuransa toistamiseen, kun hän jäi kiinni kokaiinin käytöstä positiivisen näytteen johdosta Wimbledonin turnauksessa syksyllä 2007. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon. Hän teki paluun jälleen vuonna 2013. Tällä kertaa hän kuitenkin keskittyy ainoastaan nelinpeliin.
Hingis on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 1997 ja 1999–2000.
Tennisura
Lapsuus ja uran alku
Hingisin äiti Melanie Molitorová on tšekkiläinen ja isä Károly Hingis unkarilainen – kummatkin tennispelaajia itsekin (Molitorová ylsi aikoinaan maansa kymmenen parhaan pelaajan joukkoon). He nimesivät tyttärensä Martinaksi (alun perin "Martina Hingisová Molitorová") legendaarisen Martina Navrátilován mukaan. Hingisin vanhemmat erosivat hänen ollessa lapsi. Tämän jälkeen hän muutti äitinsä kanssa joksikin aikaa Määriin ja sieltä Sveitsiin, josta tuli heidän kotinsa.
Martina aloitti tennispallojen lyömisen jo kahden vuoden iässä ja neljän vanhana hän pelasi ensimmäisessä turnauksessaan. Vuonna 1993 Hingisistä tuli kaikkien aikojen nuorin Grand Slamin juniorisarjan voittaja hänen valloittaessaan 12-vuotiaana junioreiden kaksinpelikruunun Roland Garrosissa. Seuraavana vuonna hän puolusti mestaruuttaan menestyksekkäästi ja voitti myös Wimbledonissa. Hingis oli jo tällöin maailman junioriykkönen.
WTA-kiertueelle
Hingiksen ura ammattilaisareenoilla alkoi kaksi viikkoa hänen 14-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen, lokakuussa 1994. Muutaman kuukauden kuluttua tästä hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin otteluvoittaja Grand Slamissä voittaessaan Jolene Watanaben ensimmäisellä kierroksella 6–0, 7–6(2). Lempinimekseen "Swiss Miss" saaneesta Hingisistä tuli kiertueella yleisön suosikki hänen miellyttävän pelityylinsä sekä pirteän ja iloisen luonteensa johdosta. FHM-lehti valitsi hänet kahdesti maailman 100 seksikkäimmän naisen listalleen. Pelikentällä nuorella Hingisillä ei ollut lyönneissään kilpasiskojensa voimaa, mutta helposti paikkasi tämän puutteen vahvuuksillaan, joita olivat muun muassa tarkat peruslyönnit, hyvä verkkopeli sekä fiksut lyöntivalinnat.
1996
Vuonna 1996 Martina Hingiksestä tuli kaikkien aikojen nuorin Wimbledon-voittaja hänen voittaessa nelinpelimestaruuden Helena Sukován kanssa 15 vuoden ja 9 kuukauden ikäisenä. Hän otti samana vuonna Filderstadtissa, Saksassa myös uransa ensimmäisen kaksinpeliturnausvoiton ammattilaisena ja selvisi kauden päättäneessä WTA:n mestaruusturnauksessa finaaliin, jossa taipui maailman ykköselle Steffi Grafille viiden erän kamppailussa.
1997
Tammikuussa 1997 Hingisistä tuli 1900-luvun nuorin Grand Slam -kaksinpelivoittaja. Hän voitti Australian avoimen mestaruusturnauksen 16 vuoden ja 3 kuukauden ikäisenä, kaataen loppuottelussa Mary Piercen 6–2, 6–2. Maaliskuussa hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin maailman ykköseksi sijoitettu pelaaja. Heinäkuussa 1997 Hingiksestä tuli Lottie Dodin (1887) jälkeen nuorin Wimbledonin kaksinpelin voittaja. Sveitsiläinen voitti tuona vuonna myös Yhdysvaltain avoimet – finaalissa kaatui toinen tulevaisuuden tähtipelaaja, Venus Williams. Ainoa Grand Slam jota Hingis ei vuonna 1997 kyennyt valloittamaan, oli Roland Garros jonka loppuottelussa hän joutui taipumaan Kroatian Iva Majolille.
1998
Seuraavana vuonna Hingis voitti kaikki neljä Grand Slam -nelinpelititteliä, parinaan Australiassa Mirjana Lucic ja muissa kolmessa Jana Novotná. Hänestä tuli historian kolmas samaan aikaan kaksin- ja nelinpelissä maailman ykköseksi rankattu naispelaaja. Hingis uusi mestaruutensa Australiassa lyömällä loppuottelussa Espanjan Conchita Martínezin kahdessa erässä. US Openin finaalissa hän kärsi tappion Lindsay Davenportille. Lokakuussa Davenport päätti Hingiksen 80 viikon putken maailman ykkösenä, mutta kauden päätösturnauksen finaalissa Hingis löi Davenportin.
1999
Hingis aloitti kauden 1999 voittamalla Australian avoimet kolmannen kerran peräkkäin. Ranskan avoimissa hän ylsi loppuotteluun ja oli kolmen pisteen päässä otteluvoitosta Steffi Grafia vastaan, mutta taipui lopulta 6–4, 5–7, 2–6. Hingis pelasi itsensä myös US Openin finaaliin, jossa kuitenkin hävisi Serena Williamsille. Hingis voitti vuonna 1999 seitsemän turnausta ja nousi takaisin maailman ykköseksi. WTA:n mestaruusturnauksessa hän hävisi finaalin Davenportille 4–6, 2–6.
2000–2002
Hingiksen kolmen mestaruuden putki katkesi Australiassa hänen kärsiessä tappion Davenportille 1–6, 5–7. Huolimatta siitä, ettei hän voittanut yhtään Grand Slamiä vuonna 2000, yhdeksän kaksinpeliturnausvoittoa (mm. WTA:n mestaruusturnaus) pitivät hänet rankinglistan ykkösenä.
Viidennessä peräkkäisessä Australian avointen finaalissaan Hingis hävisi Jennifer Capriatille 3–6, 4–6. Hingis päätti valmennussuhteensa äitinsä kanssa joksikin aikaa, mutta tuli toisiin aatoksiin ennen Ranskan avoimia. Lokakuussa hän meni leikkauttamaan oikean nilkkansa.
Vuoden 2002 alussa leikkauksesta toipunut Martina Hingis pelasi kuudennen kerran peräkkäin Australian avointen mestaruuskilpailujen loppuottelussa, vastustajanaan jälleen Capriati. Hingis hävisi finaalin vaikka voitti ensimmäisen erän, johti toista jo 4–0 ja sai muutaman ottelupallon. Toukokuussa 2002 hänen vasen nilkkansa oli leikkauksen tarpeessa. Operaation jälkeen Hingiksen ongelmat loukkaantumisten kanssa jatkuivat eikä hän kyennyt tavoittamaan entistä huippukuntoaan. Hänen lääkärinsä antoivat ymmärtää, että Hingis pystyisi pelaamaan ja jotkut epäilivät tappioiden johtuneen loukkaantumisten sijasta pikemminkin ns. voimatennistä pelaavien uusien nimien (Davenport, Williamsin sisarukset, Capriati) esiinmarssista.
Uran lopetus 22-vuotiaana (2002)
22 vuoden iässä vuonna 2002 Hingis ilmoitti vetäytyvänsä ammattilaistenniksestä. Syynä olivat pitkään jatkuneet nilkkavammat sekä osaksi tästä syystä laskenut itseluottamus. Hän oli voittanut urallaan ammattilaisena 40 kaksinpeli- ja 36 nelinpeliturnausta. Hän oli ollut maailman ykköspelaaja 209 viikkoa.
Paluu (2005)
Helmikuussa 2005 Hingis yritti paluuta Thaimaan Pattayassa käydyssä turnauksessa, mutta hävisi ensimmäisellä kierroksella Saksan Marlene Weingärtnerille. Tämän jälkeen hän ilmoitti, ettei enää suunnitellut uutta paluuta.

Heinäkuussa Hingis palasi uusin voimin, pelaten kaksin-, nelin- ja sekanelinpelejä World Team Tennis -sarjassa Yhdysvalloissa. 18 voitolla ja vain yhdellä tappiolla hän johdatti New York Sportimesin mestaruuteen ja tuli samalla nimetyksi MVP:ksi (Most Valuable Player – arvokkain pelaaja). Hän kukisti kesällä kaksi sadan parhaan joukkoon rankattua pelaajaa. Näiden lupaavien tulosten myötä ilmaan heitettiin uusia epäilyjä siitä, josko Hingis sittenkin suunnittelisi paluuta WTA-kiertueelle.

Vuoden 2006 alussa Hingis teki paluunsa WTA-kiertueelle Gold Coastin turnauksessa Australiassa. Ensimmäisellä kierroksella hän kukisti Venezuelan Maria Vento-Kabchin, toisella kierroksella Tšekin Klara Koukalovan ja kolmannella Espanjan Nuria Llagostera Vivesin – kaikki maailmanlistan 70 parhaan joukossa. Välierissä väsynyt Hingis taipui maailmanlistan 23:nnelle, Italian Flavia Pennetalle 6–1, 6–7(2), 2–6. Seuraavalla viikolla hän osallistui Sydneyn turnaukseen, jonka avauskierroksella entinen maailmanlistan ykkönen Justine Henin-Hardenne kukisti hänet 6–3, 6–3.
Vuoden 2006 Australian avoimien avauskierroksella Hingis pelasi hyvin ja kukisti 30:nneksi sijoitetun Vera Zvonarjovan näytöstyyliin 6–1, 6–2.
Kokaiini ja uran lopetus (2007)
Syksyllä 2007 Hingis kertoi, että häntä epäillään kokaiinin käytöstä. Hän oli antanut kokaiinia sisältäneen doping-näytteen Wimbledonin tennisturnauksessa. Samalla Hingis kertoi lopettavansa uransa vedoten myös ikäänsä ja terveysongelmiinsa.[1] Hingis ilmoitti aluksi ettei jaksa taistella asiasta, mutta myöhemmin hän palkkasi urheiluoikeuteen erikoistuneen asianajajan Tony Morton-Hooperin avukseen valmistelemaan oikeusjuttua Kansainvälistä tennisliittoa ITF:ää vastaan.[2] Kansainvälinen tennisliitto ITF kertoi, että Hingis menettää Wimbledonissa saavuttamansa pisteet ja runsaan 100000 euron palkintorahat.[3] Hän sai myös kahden vuoden kilpailukiellon[4].
Paluu jälleen (2013–)
Hingis palasi kentille jälleen heinäkuussa 2013, kun hän osallistui Daniela Hantuchován kanssa Kaliforniassa pelattavan WTA-turnauksen nelinpeliin. Heidän tavoitteenaan olivat elo-syyskuussa pelattavat Yhdysvaltain avoimet.[5] Siellä he eivät kuitenkaan menestyneet, vaan hävisivät heti ensimmäisellä kierroksella ykkössijoitetulle parille. Maaliskuussa 2014 Hingis saavutti Sabine Lisickin kanssa turnausvoiton Miamin WTA-turnauksessa. Eastbournessa hän pääsi loppuotteluun Flavia Pennettan parina. Wimbledonissa Hingis pelasi Vera Zvonarjovan kanssa häviten avauskierroksella.[6] Yhdysvaltain avoimissa Hingis ja Pennetta selvittivät tiensä loppuotteluun, jossa he kuitenkin hävisivät venäläisparille.[7]
Grand Slamit
Voitot (5)

VuosiTurnausVastustajaTulos1997Australian avoimetMary Pierce6–2, 6–21997WimbledonJana Novotná2–6, 6–3, 6–31997Yhdysvaltain avoimetVenus Williams6–0, 6–41998Australian avoimetConchita Martínez6–3, 6–31999Australian avoimetAmélie Mauresmo6–2, 6–3
Loppuottelutappiot (7)

VuosiTurnausVastustajaTulos1997Ranskan avoimetIva Majoli6–4, 6–21998Yhdysvaltain avoimetLindsay Davenport6–3, 7–51999Ranskan avoimetSteffi Graf4–6, 7–5, 6–21999Yhdysvaltain avoimetSerena Williams6–3, 7–62000Australian avoimetLindsay Davenport6–1, 7–52001Australian avoimetJennifer Capriati6–4, 6–32002Australian avoimetJennifer Capriati4–6, 7–6, 6–2
Menestys vuosittain

Turnaus20022001200019991998199719961995Australian avoimetloppuott.loppuott.loppuott.WWWpuoliväl.2. kierr.Ranskan avoimet-välierävälieräloppuott.välieräloppuott.3. kierr.3. kierr.Wimbledon-1. kierr.puoliväl.1. kerr.välieräV4. kierr1. kierr.Yhdysvaltain avoimet4. kierr.välierävälieräloppuott.loppuott.Vvälierä4. kierr.Turnausvoitot239751220Voitot-tappiot34–1060–1577–1071–1367–1375–551–1622–13Vuoden loppuranking1041121416
WTA-turnausvoitot, kaksinpelit (40)

OhjeGrand Slam (5)WTA-mestaruusturnaus (2)I-tason turnaus (15)WTA-kiertue (18)

#pvmTurnausKenttäVastustajaTulos1.13. lokakuuta 1996Filderstadt, SaksamattoAnke Huber (Saksa)6–2 3–6 6–32.10. marraskuuta 1996Oakland, YhdysvallatmattoMonica Seles (Yhdysvallat)6–2 6–03.12. tammikuuta 1997Sydney, AustraliakovaJennifer Capriati (Yhdysvallat)6–1 5–7 6–14.26. tammikuuta 1997Australian avoimet, Melbourne, AustraliakovaMary Pierce (Ranska)6–2 6–25.2. helmikuuta 1997Toray Pan Pacific Open, Tokio , JapanimattoSteffi Graf (Saksa)luovutus (loukkaantuminen)6.16. helmikuuta 1997Open Gaz de Ranska, Pariisi, RanskakovaAnke Huber (Saksa)6–3 3–6 6–37.30. maaliskuuta 1997Key Biscayne, YhdysvallatkovaMonica Seles (Yhdysvallat)6–2 6–18.6. huhtikuuta 1997Hilton Head Island, YhdysvallatmassaMonica Seles (Yhdysvallat)3–6 6–3 7–69.6. heinäkuuta 1997Wimbledon, EnglantiruohoJana Novotná (Tšekki)2–6 6–3 6–310.27. heinäkuuta 1997Stanford, YhdysvallatkovaConchita Martínez (Espanja)6–0 6–211.3. elokuuta 1997San Diego, YhdysvallatkovaMonica Seles (Yhdysvallat)7–6 6–412.7. syyskuuta 1997Yhdysvaltain avoimet, New York, YhdysvallatkovaVenus Williams (Yhdysvallat)6–0 6–413.12. lokakuuta 1997Filderstadt, SaksamattoLisa Raymond (Yhdysvallat)6–2 6–414.16. marraskuuta 1997Philadelphia, YhdysvallatmattoLindsay Davenport (Yhdysvallat)7–5 6–7 7–615.1. helmikuuta 1998Australian avoimet, Melbourne, AustraliakovaConchita Martínez (Espanja)6–3 6–316.15. maaliskuuta 1998Indian Wells, YhdysvallatkovaLindsay Davenport (Yhdysvallat)6–3 6–417.4. toukokuuta 1998Hampuri, SaksamassaJana Novotná (Tšekki)6–3 7–518.17. toukokuuta 1998Rooma, ItaliamassaVenus Williams (Yhdysvallat)6–3 2–6 6–319.22. marraskuuta 1998WTA:n mestaruusturnaus, New York, YhdysvallatkovaLindsay Davenport (Yhdysvallat)7–5 4–6 6–4 6–220.31. tammikuuta 1999Australian avoimet, Melbourne, AustraliakovaAmelie Mauresmo (Ranska)6–2 6–321.7. helmikuuta 1999Toray Pan Pacific Open, Tokio, JapanimattoAmanda Coetzer (Etelä-Afrikka)6–2 6–122.4. huhtikuuta 1999Hilton Head Island, YhdysvallatmassaAnna Kurnikova (Venäjä)6–4 6–323.16. toukokuuta 1999Berliini, SaksamassaJulie Halard-Decugis (Ranska)6–0 6–124.8. elokuuta 1999San Diego, YhdysvallatkovaVenus Williams (Yhdysvallat)6–4 6–025.22. elokuuta 1999Toronto, KanadakovaMonica Seles (Yhdysvallat)6–4 6–426.10. lokakuuta 1999Filderstadt, SaksamattoMary Pierce (Ranska)6–4 6–127.6. helmikuuta 2000Toray Pan Pacific Open, Tokio, JapanimattoSandrine Testud (Ranska)6–3 7–528.2. huhtikuuta 2000Key Biscayne, YhdysvallatkovaLindsay Davenport (Yhdysvallat)6–3 6–229.7. toukokuuta 2000Hampuri, SaksamassaAranxta Sanchez-Vicario (Espanja)6–3 6–330.25. kesäkuuta 2000s'Hertogenbosch, HollantiruohoRuxandra Dragomir (Romania)6–2 3–0 luov.31.20. elokuuta 2000Montreal, KanadakovaSerena Williams (Yhdysvallat)0–6 6–3 3–0 luov.32.8. lokakuuta 2000Filderstadt, SaksamattoKim Clijsters (Belgia)6–0 6–333.15. lokakuuta 2000Zürich, SveitsikovaLindsay Davenport (Yhdysvallat)6–4 4–6 7–534.29. lokakuuta 2000Moskova, VenäjämattoAnna Kurnikova (Venäjä)6–3 6–135.19. marraskuuta 2000WTA:n mestaruusturnaus, New York, YhdysvallatmattoMonica Seles (Yhdysvallat)6–7 6–4 6–436.8. tammikuuta 2001Sydney, AustraliakovaLindsay Davenport (Yhdysvallat)6–3 4–6 7–537.18. helmikuuta 2001Doha, QatarkovaSandrine Testud (Ranska)6–3 6–238.25. helmikuuta 2001Dubai, ArabiemiraatitkovaNathalie Tauziat (Ranska)6–4 6–439.13. tammikuuta 2002Sydney, AustraliakovaMeghann Shaughnessy (Yhdysvallat)6–2 6–340.3. helmikuuta 2002Toray Pan Pacific Open, Tokio, JapanimattoMonica Seles (Yhdysvallat)7–6 4–6 6–341.21. toukokuuta 2006Rooma, ItaliamassaDinara Safina (Venäjä)6–2 7–542.24. syyskuuta 2006Kalkutta, IntiamattoOlga Putškova (Venäjä)6–0 6–443.4. helmikuuta 2007Toray Pan Pacific Open, Tokio, JapanimattoAna Ivanović (Venäjä)6–4 6–2
Lähteet

Aiheesta muualla

 at the Women's Tennis Association

Luokka:Slovakialaiset tennispelaajat
Luokka:Sveitsiläiset tennispelaajat
Luokka:Sveitsiläiset olympiamitalistit
Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut sveitsiläiset
Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut tennispelaajat
Luokka:Vuonna 1980 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt

Minkä ikäisenä Martina Hingis alkoi pelaamaan tennistä?


Capoeira on brasilialainen itsepuolustuslaji ja tanssi.[1] Capoeira on moniulotteinen laji, ja sitä harjoitetaan afrobrasilialaisen musiikin tahdissa. Siinä voi nähdä piirteitä afrobrasilialaisesta populaarikulttuurista, esittävästä tanssitaiteesta, täyskontaktikamppailusta, kontakti-improvisaatiosta ja akrobatiasta. Afro-brasilialainen soitinorkesteri ja monimutkaiset traditiot kuuluvat capoeiraan erottamattomasti. Monipuolisuudesta huolimatta capoeirassa on myös aina samoina pysyviä tekijöitä: capoeiraottelussa on aina kaksi osapuolta, ja se tehdään aina musiikin rytmin mukaisesti. Capoeiran pehmeä liikekieli on hyvin voimakasta ja persoonallista. Vaikka liikkeiden järjestystä capoeiraottelussa ei voi suunnitella etukäteen, ne ovat usein silti varsin kontrolloituja.
Lajin harjoittajan voidaan sanoa tanssivan, taistelevan tai pelaavan capoeiraa.[1]
Etymologia
Nei Lopesin mukaan sanan capoeira kantamuoto on afrikkalaisperäinen kapwila, joka tarkoittaa suomeksi selkäsaunaa ja korvapuustia. Sana on merkinnyt vastakohtaa sanoille pahantekijä ja ennustettava ja synonyymiä sanoille kerskuri, pelokas ja pelottava.
Sanan eri merkitykset voidaan karkeasti jakaa kahdesta pääjuuresta lähteviksi. Brasilian alkuperäiskansojen enemmistön puhumasta murteesta guaranysta juontuvat merkitykset viittaavat puuhun, lehtiin, metsään ja kasvillisuuteen yleisesti johtuen sanojen kytkennästä "caa"-, "co"- ja "ko"-alkuihin. Portugalin kielestä juontuvat merkitykset viittaavat erääseen kukko-sanan muotoon, kastroituun kukkoon, kanalaan ja kanahäkkiin (). Kuitenkin ilmeisesti noin vuoden 1577 jälkeen sana capoeira on alkanut yleisellä tasolla viitata orjien käyttämiin kamppailumuotoihin ja niiden harjoittajiin.[2]
Nimi capoeira tarkoittaa myös erästä Brasiliassa esiintyvää lintua, täpläsiipistä puuviiriäistä (Odontophorus capueira). Tämän lajin urospuoliset edustajat käyttäytyvät hyvin aggressiivisesti toisiaan kohtaan. Uhattuna täpläsiipinen puuviiriäinen välttää lentämistä ja pyrkii piiloutumaan aluskasvillisuuteen tehokasta suojaväriään käyttäen.
Historia
Varhaiset lähteet
Capoeiran menneisyydestä on säilynyt monia jäänteitä. Rikas suullinen perimätieto kuten tarinat, laulut ja runot kertovat capoeiran pitkästä ja rikkaasta historiasta. Kirjallista lähdeaineistoa on säilynyt runsaasti.
Capoeiran historian tutkiminen on vielä kesken, ja suuri osa orjuudesta kertovasta lähdeaineistosta 1500–1800-lukujen osalta on vielä lukematta.[3]
Syntyteoriat
Capoeiran alkuperä on edelleen osittain hämärän peitossa ja keskustelua lajin afrikkalaisista ja brasilialaisista piirteistä käydään yhdä. Capoeira muodostui oletettavasti synteesinä Afrikan eri osista Brasiliaan tuotujen orjien erilaisista taistelu-, tanssi-, rituaali- ja soitintyyleistä. Laji syntyi mahdollisesti Salvadorissa ja bahialaisessa Recôncavossa sekä kehittyi myös esimerkiksi Recifessä ja Rio de Janeirossa, mistä se myöhemmin kuitenkin katosi.[4] Capoeiran synnystä on esitetty myös muunlaisia teorioita.[5]
Nykytiedon mukainen syntyhistoria
Todenmukaisimman teorian mukaan tärkeitä capoeiran syntyyn vaikuttaneita tekijöitä olivat erilaiset kamppailulajit, tanssit, taistelutanssit ja rituaalit Afrikasta, Euroopasta ja Latinalaisesta Amerikasta, jotka ovat sekoittuneet kulttuurilliseksi synteesiksi vuosisatojen mittaan. Kun yhdistetään ihmisen tietynlainen synnynnäinen tarve ilmaista itseään kulttuurillisesti, afrikkalaisessa sosiaalisessa kulttuurissa ilmenevä häilyvä raja kamppailun, musiikin ja tanssin välillä, taistelutanssien suosio afrikkalaisessa kulttuurissa ja länsiafrikkalaisten melko rankka elinympäristön muutos, saadaan lopputulokseksi capoeira; spontaanina mutta välttämättömänä inhimillisenä ja kulttuurillisena itseilmauksen muotona. Kuvaukset capoeirasta 1800-luvun ensimmäiseltä puoliskolta ovat hyvin samankaltaisia nykycapoeiran kanssa. Voisi siis sanoa, että capoeira on kehittynyt kulttuurillisena synteesinä nykymuotoonsa suunnilleen vuosien 1800-1850 välisenä aikana. Capoeira ei kuitenkaan ole kulttuurillisena synteesinä ainutlaatuinen, vaan samankaltaisia esimerkiksi juuri tanssia ja taistelua yhdistäviä lajeja löytyy monestakin orjia vastaanottaneesta maasta.[6]
N'golo
Eri syntyteoriat ehdottavat yksittäisiä afrikkalaisia tansseja ja rituaaleja capoeiran alkujuureksi. Erään tunnetuimman teorian mukaan capoeira liittyy Angolan eteläpuolella eläneen mucupe-heimon initiaatiorituaaliin (rituaali, jossa tyttö siirtyy aikuisuuteen) eli efundulaan. Brasilialaisen historioitsijan lbano de Neves e Souzan teorian mukaan efundulan yhteydessä nuoret soturit tanssivat n’goloa eli seeprojen tanssia. N’golon voittaneella pojalla on oikeus valita vaimo ilman myötäjäisiä initiaatiorituaaliin osallistuvien tyttöjen joukosta. Ajan myötä Benguelan alueen roistojoukot (muxilingues) alkoivat käyttää n’golon askelia taistellessaan. Tämän Neves e Souzan näkemyksen mukaan tämän perinteen alueelta kaapatut orjat olisivat vieneet capoeiran keskeiset elementit mukanaan Brasiliaan ja capoeira juontuisi suoraan n’golosta. Neves e Souzan teoria on kuitenkin siitä esitetyn kritiikin perusteella hyvin puutteellinen, eikä perustu historiallisiin faktoihin. Neves e Souzan epäillään jopa tekaisseen todistusaineistoa. Tämän vuoksi tämä kuuluisa teoria ei ole kovin varteenotettava tekijä capoeiran historiaa tutkittaessa.[3]
Tanssin muotoon puettu taistelulaji
Joidenkin kertomusten mukaan plantaasien isännille capoeira oli uhka ja he kielsivät taistelutaitojen harjoittamisen. Tämän vuoksi orjat halusivat piilottaa taistelutekniikat tilanteen niin vaatiessa ja yhdistivät "angolaleikkiin" musiikkia ja rituaalimaisia liikkeitä. Näin orjat hämäsivät isäntiään, jotka eivät aina ymmärtäneet, että outojen rituaalipuuhien taakse oli kätkettynä tappavia itsepuolustusliikkeitä. Tämä tarina ei kuitenkaan ainakaan Brasilian lakikäytäntöjä 1800-luvulla tarkastellessa voi pitää paikkaansa. Suunnilleen vuoteen 1814 saakka orjanomistajat olivat sallineet erilaiset kulttuuriset ilmaisut, myös kamppailun. Niihin oli jopa kannustettu, sillä niitä pidettiin eräänlaisina orjuusjärjestelmän varoventtiileinä ja ne pitivät yllä afrikkalaisryhmien välisiä eroja. Joidenkin plantaasien omistajien tiedetään viihdyttäneen itseään seuraamalla orjien taistelua ja jopa erilaisia haasteotteluita järjestettiin. Vuoden 1814 jälkeen käsitykset orjien vaarallisuudesta kuitenkin muuttuivat. Tähän johtivat useat orjakapinat sekä Portugalin hovin saapuminen Rio de Janeiroon. Orjiin alettiin suunnata mittavia vainoja ja kaikenlaiset kulttuurillisen ilmaisun muodot kiellettiin, kamppailu, tanssi ja rituaalit mukaan lukien. Taistelutaitojen naamioiminen tanssiksi tai rituaaliksi ei olisi täten ollut järkevää, sillä niitäkään ei enää suvaittu.[3]
Palmares
Jotkut capoeiran historiaa tutkineet esittävät quilombojen syntymisen ja niissä elämisen keskeisenä capoeiran kehitysvaiheena. Erään tarinan mukaan nykycapoeiran merkittävin juuri olisi peräisin Palmaresin quilombosta. Tarinan mukaan leirin tuhoamisvaiheessa paenneet capoeiristat levittävät taistelutanssin Brasilian muihin osiin. Kerrotaan myös, että jatkuva orjanomistajien taholta tullut uhka olisi toiminut käyttövoimana capoeiran kehittymiselle quilomboissa. Eri plantaaseilta paenneiden orjien mukana capoeira olisi jalostunut edelleen tehokkaaksi taistelulajiksi. Nykytiedon mukaan näin ei kuitenkaan käynyt; quilomboja puolustettiin ennen kaikkea niiden syrjäisellä sijainnilla ja viime kädessä tuliaseilla. Capoeiralla ja quilomboilla ei siis nykyään nähdä mitään kovin merkittävää suhdetta. Quilomboissa, samoin kuin muissakin afrikkalaisperäisten orjien kokoontumispaikoissa on kuitenkin mahdollistunut itseilmaisun vapaus, valta omaan kehoon ja ajankäyttöön sekä tarve eri heimoja edustavien karanneiden orjien identiteetin vahvistamiselle. Tämä on tietysti ollut erittäin hedelmällistä maaperää pienelle kulttuurivaihdolle.[3]
Muut teoriat
Suoran yhteyden johonkin yksittäiseen afrikkalaiseen perinteeseen etsimisen, Palmaresin sankarillisen puolustamisen ja tanssiksi naamioidun itsepuolustuslajin lisäksi on olemassa muitakin teorioita, jotka perustuvat lähinnä capoeiristojen tai tutkijoiden mielikuvitukseen. Niihin liittyvät esimerkiksi kertomukset eri eläinten liikkeiden matkimisesta tai orjien käsikahleista, jotka mahdollistivat vain jaloilla tehtävät tekniikat. Nämäkään teoriat eivät kuitenkaan tämänhetkisen historiallisen tiedon perusteella pidä paikkaansa.[3]
1500- ja 1600-luvut
Afrikan ja Etelä-Amerikan välisen orjakaupan käynnistyttyä 1500-luvulla capoeira-sanalla viitattiin yleisesti mitä tahansa afrikkalaisperäisten orjien käyttämään kamppailumuotoon. Nykymuotoista capoeiraa ei kuitenkaan tuohon aikaan ole ilmeisesti ollut vielä olemassa.
1700-luku
Ensimmäiset capoeirasta kertovat kirjalliset lähteet löytyvät 1770-luvulta, jolloin riolainen toimittaja Joaquim Manuel de Macedo kuvasi capoeiraa ja capoeiristoja kolumneissaan. Tähän aikaan capoeiraa tavattiin jonkinlaisessa muodossa kolmesta kaupungista: Rio de Janeirosta, Recifestä ja Salvadorista. Rio de Janeiron capoeira, jota myöhemmin kutsuttaisiin "capoeira carioca", ei ollut kuitenkaan aivan samanlaista kuin nykymuotoinen capoeira. Rio de Janeirossa capoeira näyttäytyi ainoastaan väkivaltaisessa muodossaan, eikä siinä käytetty lainkaan musiikkia.
1800-luku
Erilaisista 1800-luvun taideteoksista löytyy viitteitä capoeiraan. Saksalainen taidemaalari Johann Moritz Rugendas kuvasi brasilialaista kulttuuria vuonna 1824 ilmestyneessä kirjassaan Voyage Pittoresque et historique dans le Brésil. Kirjasta löytyy esimerkiksi kuva "Jogar capoeira ou Danse de la guerre", jonka kuvatekstissä todetaan:
Mustat harrastavat erästä toista sotaisaa ja paljon rajumpaa lajia – capoeiraa. Kaksi mestaria käy toistensa kimppuun, kumpikin yrittää kaataa vastustajansa puskemalla tätä rintaan. Hyökkäys estetään sivuhypyillä ja taitavalla estämisellä. Mutta silloin tällöin käy niin, että päät iskeytyvät yhteen kovalla voimalla, ja hauskanpito alenee taisteluksi, jossa ei ole harvinaista, että veitset tahraavat urheilun verellä.

Capoeiran kriminalisointi 1800-luvulla
Afrikkalaisen kulttuurin erilaiset piirteet hyväksyttiin Brasiliassa 1800-luvun alkupuolelle saakka. Afrikkalaisuuden moninaisuutta jopa edistettiin, koska erilaisten kulttuurivaikutteiden ajateltiin estävän yhtenäisen identiteetin ja tehokkaan vastarinnan synnyn. Tilanne muuttui täysin 1800-luvun alkupuolella Portugalin kuninkaan Dom João VI:n tultua maanpakoon Brasiliaan, kun Napoléon Bonaparte ulotti Euroopan valloituksensa myös Iberian niemimaalle.
Eräs Brasilian uusien vallanpitäjien hallitsemispolitiikan kulmakivistä oli alkuperäiskulttuurien järjestelmällinen tuhoaminen. Tämän vuoksi kaikki afrikkalaisuuden ilmentymät pyrittiin kieltämään Brasiliassa. Luonnollisesti tämä koski myös capoeiraa. Viranomaisten ohella monet orjaisännät kielsivät lajin harjoittamisen. Orjien omanarvontunnon nousun seuraukset oli jo nähty esimerkiksi Haitilla vuonna 1804, ja vallanpitäjät pelkäsivät capoeiran antavan kansallisuustunteen ja identiteetin rakennusaineksia. Siirtomaahallintoa koskeva laki vuodelta 1814 laki kielsi muiden alkuperäiskulttuurien ilmentymien ohella kaikki tanssit, jotka eivät olleet eurooppalaista alkuperää. Nämä kulttuurien ilmentymiä koskeneet käytänteet paljastavat, että teoria capoeiran naamioimisesta tanssiksi ei mitä luultavimmin ole paikkansapitävä. Rio de Janeiron poliisin arkistosta tavataan ensimmäiset viranomaisten kirjalliset tiedot capoeirasta. Näissä 1800-luvun alun dokumenteista voidaan nähdä capoeiran väkivaltainen luonne. Vuoden 1809 arkistomateriaalissa capoeiraa kuvataan lajiksi, jossa "käytetään keppiä, puukkoa, nyrkkiä ja partaveistä". Kamppailu- ja teräasetekniikoita harjoiteltiin aktiivisesti kunkin katujengin harjoituksissa, joista oli vastuussa aina joku jengin vanhempi jäsen. Kuvattu capoeira kuului Rio de Janeirossa liikkuvien jengien valtataisteluihin ja ryhmän voimakkaamman identiteetin kasvattamiseen.
Väkivaltaisuudesta kertovat myös Rio de Janeiron sotilaskomission kirjeet sotaministeriölle vuodelta 1821. Eräässä kirjeessä kerrotaan capoeiristojen tappaneen kuusi ihmistä ja puukottaneen useita. Karnevaalien aikana käydyissä taisteluissa rikollisjengien kerrottiin ottelevan "oikeasta tyylistä taistella". Virkavalta vastasi tällaiseen toimintaan kovin ottein. Capoeiraa harjoittelemasta ja käyttämästä tavatut pidätettiin ja heitä kidutettiin. Tämän ajan Rio de Janeiron poliisipäällikön tapoihin kuului leikata kiinnijääneen capoeiristan hauis poikki. Lopuksi kuulusteltava heitettiin vankityrmään. Usein käytettiin myös julkista rangaistusta, esimerkiksi ruoskintaa.
Valtion viranomaiset päättivät aika ajoin käyttää capoeiraa hyödykseen. Hallituksen virkamiehet määräsivät capoeiristoja käytettävän ei-toivottuja saksalaisia ja irlantilaisia lähetyssaarnaajia vastaan 1820-luvun lopulla. Brasilian kruunu hyödynsi capoeiristojen taitoja Paraguayta vastaan käydyssä sodassa vuosina 1865–1870. Sotatoimissa kunnostautumisesta palkinnoksi orjille luvattiin vapaus – tätä lupausta ei kuitenkaan yleisesti täytetty.
Kun Brasiliaan vuonna 1889 sai ensimmäisen rikoslakinsa, capoeiristat saivat erikoismaininnan. Capoeira kriminalisoitiin lain voimalla ja se päätettiin kitkeä lopullisesti pois myös kaupungeista. Código Penal da República dos Estados Unidos do Brasil kyseiseltä vuodelta toteaa, että capoeira, samoin kuin kaikki afrikkalaisen kulttuurin ilmentymät, taide, uskonnot, musiikki ja tanssit ovat kiellettyjä. Lain aiheuttaman vainon vuoksi capoeira taantui useissa osissa Brasiliaa, mutta Bahian osavaltiossa capoeira eli vahvana.
Merkillepantavaa on se, että capoeiraa harjoitettiin 1800-luvulla monissa suurkaupungeissa, kuten Rio de Janeirossa ja Recifessä, lajin väkivaltaisemmassa muodossa. Vuosisadan vaihteessa capoeira kuului kaikkein pahamaineisimpien rikollisten perustaitoihin. Capoeirataidot olivat myös yksilöiden vahvan itsetietoisuuden osasia. Samalla capoeira loi tiiviitä ja vaikeasti kontrolloitavia ryhmiä ja vaarallisia taistelijoita. Capoeiraryhmiä tai katujengejä kutsuttiin yleisnimellä maltas. Uudessa kaupunkimiljöössä capoeirataitoja käytettiin itsepuolustuksen lisäksi henkilökohtaisen kunnian ja omaisuuden hankkimiseen sekä uuden identiteetin rakennusaineena. Rio de Janeiron capoeiraa "capoeira cariocaa", samoin kuin recifeläistä capoeiraa, harrastettiin 1700- ja 1800-luvuilla ilmeisesti kokonaan ilman musiikkia ja se oli tyyliltään ja tarkoitusperiltään paljon väkivaltaisempaa kuin esimerkiksi Bahian capoeira. Teräasetekniikat kuuluivat olennaisena osana capoeira cariocaan. Riodejaneirolainen ja recifeläinen capoeira kuihtuivat lopulta kuitenkin käytännöllisesti katsoen pois poliisin harjoittaman ankaran painostuksen takia 1900-luvun alkuun mennessä.
1900-luku
1900-luvun loppupuolella capoeira on muuttunut melkoisesti. 1960- ja 1970-luvuilla riolaisen Senzala-ryhmän edelleen kehittäessä opetusmenetelmiä ja capoeiraan tuotiin muitakin uutuuksia: vyöjärjestelmät, univormut ja tarkat suoritustavat tiettyjen tekniikoiden suorittamiseen. Senzala-ryhmän opetusmenetelmän ja tietynlaisen standardoinnin suosio on kuitenkin ollut 1900-luvun loppupuolella laajaa. Tätä nykyä käytännössä lähes kaikki maailman capoeira-ryhmät tyylistä riippumatta siis noudattavat Senzala-ryhmän 1960-luvulla käyttöönottamaa opetusmenetelmää, joka puolestaan on perua itämaisista kamppailulajeista.
Ehkä suurimpana muutoksena nähtiin kuitenkin isompien ryhmien synty ja capoeiran leviäminen kaikkiin maailman suurkaupunkeihin. Esimerkiksi johtorakenteeltaan poikkeuksellinen, mestrekoalition hallinnoima Senzala-ryhmä, mestre Camisan ABADÀ-ryhmä, ABADÀ:sta lähteneiden mestre Paulinho Sabián, mestre Bonecon ja mestre Paulãon Capoeira Brasil -ryhmä, mestre Mão Brancan Meia Lua Inteira -ryhmä ja mestre Suassunan Cordão de Ouro -ryhmä ovat kasvaneet valtaviksi, kymmeniätuhansia oppilaita sisältäviksi megaryhmiksi, joilla on toimipisteitä useammalla kuin kahdella mantereella. Lisäksi näistä ryhmistä erkaantuneita pienempiä ryhmiä on vastaavasti vieläkin enemmän. Capoeirakouluja ja -tyylejä saattaa nykyään löytyä useita Skandinaviasta ja jopa pienemmistäkin kaupungeista.
Capoeira ei standardoitumisesta huolimatta ole ollut viime vuosikymmeninäkään aivan harmitonta touhua. Se on hyvin monimuotoista, ja turistin ulottumattomissa olevat Rio de Janeiron slummien rodat ovat nykyäänkin jotain aivan muuta kuin capoeirarodat Suomen kesäisissä puistoissa.
2000-luku
Capoeira on viimeisen kymmenen vuoden aikana jatkanut voimakasta leviämistään ympäri maailmaa, ja seuroja on nykyään runsaasti kaikilla asutuilla mantereilla, likipitäen kaikissa maissa. Suomessa capoeiran harrastajia on oletettavasti noin 800, ja seuroja on suurimmissa kaupungeissa.
Tyylit ja taistelutavat
Capoeira de angola
Capoeira de angola -tyyli on pääosin rauhallisempaa, raskaampaa ja täynnä erilaisia riittejä sekä tapoja. Angola-tyylissä tärkeää ovat erilaiset tapahtumat, kuten passo-á-dois, jossa ottelijat kohtaavat hetkellisesti tiettyjen sääntöjen mukaan. Capoeira angolat ovat monitasoisia ja saattavat toisinaan kiihtyä erittäin nopeiksikin. Angola-tyyliä pidetään perinteisempänä capoeiran tyylinä.
Vicente Ferreira Pastinha
Mestre Pastinhan elämäntyö hänen nimeämänsä capoeira de angola-tyylisuunnan kohdalla on myös ollut hyvin merkittävää capoeiran nykytilaa ajatellen. Mestre Pastinha (Vicente Ferreira Pastinha) avasi capoeira de angola-koulun vuonna 1941. Siellä Pastinhan ideologian mukaista capoeiraa alettiin opettaa ensimmäistä kertaa systemaattisesti. Pastinhan tavoitteena lienee ollut, samoin kuin Bimballa, säilyttää capoeiran kulttuurillinen rikkaus sekä samalla hankkia capoeiralle tietynlainen urheilullinen status. Pastinhan perintöä kunnioittavat nykyään monet capoeira de angola-tyylisuuntaa harjoittelevat capoeiraryhmät keltamustissa univormuissaan.
Mestre Pastinha tuli tunnetuksi capoeiran filosofina monien aforismiensa vuoksi. Mestre Pastinha sokeutui elämän loppuaikana ja kuoli 92 vuoden ikäisenä vuonna 1981 köyhänä ja hylättynä pienessä huoneessaan Brasilian viranomaisten suljettua Largo do Pelourinholla sijaitsevan koulun luvaten avustaa uuden koulun perustamisessa. Pastinha ei kuitenkaan koskaan saanut tätä luvattua koulua. Capoeira de angola jäi kuitenkin elämään.
Capoeira regional
Capoeira regional on tyyliltään nopeaa, ilmavaa ja akrobaattista. Regional-tyylin pelaajia voi nykyään nähdä useiden yhtyeiden musiikkivideoissa ja joissakin mainoksissa. Kuten angola-tyylissäkin, musiikki ja kulttuuri ovat tärkeässä osassa myös regional-tyylissä. Osittain laulut ovat samoja mutta esimerkiksi berimbaulla soitettava rytmi on erilaista sekä musiikin tahti on usein nopeampaa. Laulut lauletaan brasilianportugaliksi.
Manoel dos Reis Machado
Bahiassa capoeiran erään osa-alueen koodisto muokkautui uudestaan, kun muista capoeiratyyleistä erottui regional-tyylisuunta 1930-luvulla. Capoeira regional -koulukunta henkilöityi hyvin vahvasti mestre Bimbaan (Manoel dos Reis Machado), joka lisäsi oppimaansa capoeiraan muista kamppailulajeista vaikutteina tulleita kamppailu- ja taistelutekniikoita, opetusmenetelmiä, uusia ottelumuotoja ja keskiluokkaisuutta. Esimerkiksi jogo de cinturan akrobaattiset ainekset toivat lajiin lisää näyttävyyttä. Bimban capoeira regional, kuten sitä nykyään kutsutaan, sai aluksi nimityksen "bahialainen taistelulaji" (port. luta regional baiana). Myöhemmin nimi capoeira regional vakiintui käytäntöön. Bimban esittelemiin uutuuksiin kuului opetusmenetelmien osalta esimerkiksi valmiiksi suunniteltuja pariharjoituksia, musiikissa Bimba ansioksi luetaan esimerkiksi íuna-rytmin kehittäminen. Bimban suurin saavutus lienee silti ollut capoeiran tietynlainen keskiluokkaistaminen erilaisten seremonioiden, avoimien kurssien ja kamppailullisen käyttäytymiskoodiston kautta.
Musiikki ja soittimet

Rytmiä capoeiristoille soitetaan berimbaulla. Se on puun kuten biribapuun varresta valmistettu, noin seitsemän kämmenmittaa ja halkaisijaltaan pari kämmenmittaa paksu soitin. Päästä päähän on viritetty kieli. Ääntä vahvistava kaikukoppa on kuiva pullokurpitsa, jossa on ympyränmuotoinen aukko. Berimbauta on kolmea tyyppiä matalaäänisestä korkeaääniseen. Soitinta pidetään vasemmassa kädessä. Soittimella voidaan tuottaa kaksi eri ääntä puukepin ja kolikon avulla. Berimbaun rytmit voivat olla luonteeltaan erilaisia, esimerkiksi hitaita tai nopeita, tai harmonisia tai ei-harmonisia. Erilaisten rytmien kautta määrätään tanssin luonne.[7]
Muita capoeiran soittimia ovat pandeiro-tamburiini ja atabaque-rumpu[8] sekä agogô, kaksiosainen lehmänkello, ja reco-reco, raspi.
Berimbaun rytmejä säestetään laululla. Lauluja on kolmen tyyppisiä. Corridosissa solisti laulaa yhden säkeen ja kuoro vastaa samalla kertosäkeellä. Quadrasissa solisti improvisoi neljä säettä ja kuoro vastaa aina samalla kertosäkeellä. Laidanha-laulussa, joka lauletaan ennen pelin alkamista, solisti laulaa ensin yksin ensimmäisen osan ja sen jälkeen kuoron kanssa kuoron vastatessa hänelle toistamalla hänen sanansa. Capoeiran laulujen sanoituksissa on opetuksia, käyttäytymissääntöjä ja elämänfilosofiaa. Moni laulu viittaa johonkin candomblé-yksikköön.[9]
Roda
Capoeriaa otellaan ringissä, jonka nimi on roda (lausutaan brasilianportugaliksi "hoda"). Roda muodostetaan niin, että bateria soittaa yhtenä osana rodan kehää, ja kaikki osallistujat muodostavat yhdessä ympyrän. Ottelu alkaa kahden pelaajan mentyä baterian eteen pyytämään lupaa aloittamiseen, ja sen jälkeen he siirtyvät keskellä ympyrää ottelemaan. Ottelut ovat iloisia tapahtumia, jotka usein ovat capoeiraa parhaimmillaan. Kun ottelun johtaja soittaa berimbauta, hän laulaa ja muut vastaavat lauluihin kuorona.
Vaikka capoeiralla on osin väkivaltainenkin historia, se on nykyään yhteisöllistä ja ystävien keskeistä.
Capoeiraa Suomessa
Capoeiralla ei ole Suomessa kattojärjestöä (kuten ei muuallakaan maailmassa) tai kansallista capoeira-seuraa. Käytännössä capoeiraa harjoitetaan useissa eri seuroissa kaikissa suurissa kaupungeissa ja myös pienemmissä kaupungeissa (esimerkiksi Porvoossa). Jotkin seurat toimivat useammassa kaupungissa, mutta monet ovat yksittäisiä seuroja, jotka toimivat jonkin opettajan alaisuudessa. Molemmat tyylisuunnat ovat hyvin edustettuina.
Lähteet
Capoeira, N. Pieni capoeirakirja. Art House, ISBN 951-884-405-4.
Viitteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 (in Finnish)

Luokka:Kamppailulajit
Luokka:Brasilialainen kulttuuri
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit