Forselvin kalliopiirrokset sijaitsevat Narvikissa Nordlandissa Norjassa. Piirrosalue on tehty silokallioon, joka on Skjomenvuonon länsirannalla. Kalliopiirrokset, joita on vähintään 100 kuviota [1], ovat pääasiassa metsästäjä-kalastajien piirtämiä eläinkuvioita. Kuvakentät ajoitetaan siten, että piirroksien tekeminen loppui noin 4600 eaa. ja alkoi noin 2000 vuotta aiemmin. Ne sijoittuvat aikakauteen, joka alkoi Norjan kivikauden keskivaiheilla ja päättyi sen loppuvaiheeseen.[2][3]
Tutkimus
Kuvakentät löysi paikallinen viljelijä A. Forselv vuonna 1929 [1] ja ensimmäisenä ne dokumentoi Gutrom Gjessing ja hän julkaisi ne vuonna 1932. Vuonna 1971 ryhmä opiskelijoita ja heidän ohjaajansa Jens Storm Munch ja Gerd Stamsø Munch tutkivat kuvakenttää ja huomasivat sen itäpuolella vielä lisää kuvioita. Nämä julkaistiin vuonna 1981, mutta niitä ei ole korostettu maalaamalla uriin punaväriä. Samassa yhteydessä löytyi isolta hirveltä suuret ja selvästi erottuvat sarvet. Kauempaa näistä löytyi vielä suuri peura.[2][1]
Piirroskenttiä on vuosituhannen vaihteessa koservoitu ja esimerkiksi jäkälää on poistettu peittämällä kallion pinta. Vuonna 2005 Jan Mangne Gjerde dokumentoi piirrokset ja tuolloin löytyi uusia piirroksia Myös arkeologisilla kaivauksilla tehtiin piirroslöytö.[3]
Ajoitus
Norjassa vallitsee melko suuri yksimielisyys sille, että kivikaudella kalliopiirrokset tehtiin rantakallioihin. Sen vuoksi piirrokset ajoitetaan jääkauden maankohoamisen avulla. Forselvin piirroksien alin kuvio olisi tämän mukaan piirretty kun muinainen merenpinta sijaitsi sitä mahdollistavalla korkeudella, joka on nykyään 32 metriä merenpinnan yläpuolella (kirjallisuuden vanha arvo 29 metriä on virheellinen [4]). Uusi korkeus ajoitetaan Forselvin tapauksessa 5800 BP, mikä antaa ajoitukseksi 4710−4610 eaa. [4]. Alin kuvio on siten hieman vanhempi. Ylemmät kuviot on piirretty aikaisemmin varhaisen kivikauden loppupuolella ja kuvioita on lisätty pitkän ajan saatossa (pari tuhatta vuotta [5]) niin, että piirroskenttien koko kasvoi varsin suureksi.[6]
Ajoitusta tukee myös piirrosten aihevalikoima, joka on eläinvoittoista ja sisältää vain muutaman ihmisen. Myös veneiden muotoilu, kalastustapahtuman kuvailu ja geometriset kuviot vakuuttavat useat tutkijat sen sijoittumisesta myöhäiseen kivikauteen ennen pronssikautta.[7]
Piirrosalue
Piirrosten sijainti
Piirrosalue koostuu pääkentästä ja toisesta kuvakentästä, joka on löytynyt myöhemmin. Piirrokset sijaitsevat pitkän ja kapean luoteis-kaakko-suuntaisen ja lounaaseen aukeavan silokallion päällä. Paikan lähellä virtaa pieni Kulåkerelva. Kuvakentät sijaitsevat silokallion paljastumien päällä niin, että kun katsoo kuvioita näkee samalla edessään läheisen vuonnon selän. Kallio on osittain jäkälän ja sammaleen peittämää. Gjessingin tutkiessa piirrosaluetta, turpeet ja muut roskat poistettiin kalliolta. Nykyään luontaiset peitteet on jätetty paikalleen, jotta piirrokset olisivat suojassa sään ja saasteiden vaikutuksilta. Siksi vain osa piirroksista on näkyvillä. Osa kuvioista ovat niin heikkoja, että ne erottuvat vain mustan muovin ja taskulampun avulla. Kuvioita tarkastellaan mustan muovin alla seisten samalla kun kallion pintaa valaistaan taskulampulla sivusuunnasta. Toinen kuvakenttä sijaitsee silokallion paljastuneen osa itäosassa ja se löytyi vuonna 1981. Dokumentaatiota on täydennettu uusilla kuvioilla 2000-luvulla.[2][3][8]
Muinainen ympäristö
Kun piirrokset hakattiin kallioon, on länsipuolella ylhäällä vuorilla oleva Frostisenin jäätikkö ollut nykyistä suurempi ja sen reuna on sijainnut piirroskentän lähellä. Merenpinta oli yli 30 metriä korkeammalla kuin nykyään. Vuonnon länsirannalla on ollut vaikea liikkua, sillä nykyäänkin kalliot putoavat jyrkästi suoraan mereen. Helpoin tapa saavuttaa Forselvin piirroskenttä oli käyttämällä venettä. Piirroskentässä on runsaasti kuvioita, mikä johtuu Jan Magne Gjerden mukaan rannan jyrkkyydestä. Kuvia tehtiin rannan läheisyyteen, ja vaikka maankohoaminen nosti rantaa merestä, ei ranta siirtynyt kauemmaksi piirroskentästä. Hän huomauttaa, että myös piirrosten tyyli ja sisältö on erilaista eri koreudella, mikä voidaan selittää pitkän ajallisen keston avulla. Tätä ajatusta tukevat myös veneet, jollaisia on kuvattu muillakin vanhoilla piirroskentillä.[3]
Kalliopiirrokset
Piirrosten aiheet
Kalliopiirrokset on piirretty hakkaamalla silokallion pinta rikki. Useimmat kuviot esittävät eläimiä. Peuraeläimiksi kutsutaan tässä peuraa, hirveä tai saksanhirveä muistuttavaa eläintä, jonka tunnusomaiset lajituntomerkit puuttuvat. Useimmat peuraeläimet voidaan tarkenttaa olevan joko tunturipeuroja tai saksanhirviä sarviensa perusteella. Jotkut kuviot on tunnistettu suoraan hirviksi. Mukana on myös kaloja ja valaita, joiden arvellaan olevan kampeloita ja pyöriäisiä. Muita tunnistettavia kuvioita ovat karhut, sudet tai koirat, ihmishahmot ja veneet. Pääkentän länsiosassa on joukko geometrisiä kuvioita, joiden merkitys on auki.[2][6][8]
Piirrosalueen pääkenttä
Yksi erillään sijaitseva piirros on löytynyt 6,5 metriä luoteeseen ja se on nykyään sammaleen ja turpeen peittämänä. Gjessing havaitsi siinä osittain piirretyn eläimen, joka erottui heikosti.[2]
Pääkentän huomattavimmat eläimet ovat 10 peuraa, jotka on piirretty kuin suureksi laumaksi ja joka kulkee oikealle. Peurat ovat kooltaan 0,54−1,86 metriä ja useimmilla on päässään sarvet. Muut kuviot on piirretty näiden väliin pienempinä tai osittain peurojen päällekin. Oikealla on vene, joka on 1,12 metriä pitkä. Veneessä näyttäisi olevan ihminen tai esimerkiksi purje. Veneen oikealla puolella on piirroskentän toiseksi suurin peura. Sen edessä on pyöriäiseltä vaikuttava valas ja noin kymmenen geometristä kuviota. Geometriset kuviot on piirretty eri tyylillä kuin eläimet. Näiden oikealla puolella on epämääräisiä viivoja, joista ei hahmotu mitään tunnistettavaa kuvioita. Aivan niiden alapuolella on peura ja karhu piirrettynä toistensa sisään.[2][6][8]
Aivan keskikohdan vasemmalla puolella on 1,80 metriä pitkä sarvekas peura. Peuran takaosaan on piirretty 0,64 metriä pitkä kalaksi tulkittu kuvio. Peuran etu- ja alapuolelle on piirretty pienemmät peuraeläimet, joista alempi erottuu vain osittain. Sarvien yläpuolella on kolme soikion muotoista kuviota, joiden merkitys ei ole selvinnyt. Seuraava kuvio on piirretty tämän peuran ja seuraavan ison hirven väliin ja se esittää vasaa tai pientä sarvetonta hirveä. Se on pääryhmän keskimmäinen kuvio. Suurempi hirvi on kruunusarvellinen ja sen yläpuolelle on piirretty puolimetrinen peuraeläin. Uusia löydettyjä kuvioita sijaitsee 2−3 metriä ylempänä. Ensin löytyy jalaton peura ja sen yläpuolelta kesken jäännyt peuraeläin. Myös näistä oikeallepäin sijaitsee ainakin kaksi peuraa, joista toinen on jäännyt kesken. Ne ovat löytyneet 2000-luvulla.[2][3]
Suuren peuran edessä ja turvan alapuolella on sekavalta vaikuttava pienten kuvioiden rykelmä. Rykelmästä on erottunut pieni vene, josta roikkuu alaspäin siimaa ja toisen siiman päässä oleva kala. Veneessä vaikuttaisi olevan kaksi henkilöä.[9] Kalan vasemmalla puolella on vielä kaksi kalaa sekä lennokkaan näköinen mahdollinen ihmishahmo. Kalat lienevät kampeloita. Vene on samanmallinen kuin edellinen vene. Veneen oikealla puolella erottuu selvästi pieni peuraeläin.[2][6][3]
Oikeaan laitaan on piirretty suuri ja luonnollista kokoa oleva ihmishahmo. Sen pää on epäselvä, mutta muut osat erottuvat hyvin. Kädet ovat sivuille suorasi ojennettuja, mutta kädet puuttuvat. Hahmo seisoo jalat suorina lievässä haara-asennossa, mutta jalkaterät puuttuvat. Ihmisen päälle on piirretty pienempi eläin, joka tunnistetaan sudeksi tai jota on "kaulahihnan ja liekan" vuoksi nimitetty koiraksi. Koiran edessä sen oikealla puolella vaikuttaisi olevan toinenkin "koira, jolla on kaulapanta ja lieka". Tulkinta on erikoinen ja se on Norjan kalliopiirrosten joukossa uniikki. Koiran kohdalla on seuraavaksi kaksi peuraeläintä.[6] Uudet 2000-luvulla löydetyt kuviot sijaitsevat ihmisen päällä. Ihmistä moninverroin suurempi peuraeläin on nyt onnistettu hahmottamaan viivojen sekamelskasta. Se ei hahmotu kuvakentällä seiseten, koska sen koko on niin suuri ja epätarkka. Myös yksi puolittain dokumentoitu peura on saanut 2000-luvulla takaosansa "takaisin".[3][8]
Itäinen piirroskenttä
Gjessing dokumentoi pääkentän ulkopuolelta kaksi kuviota, jotka sijaitsevat pääkentän kaakkoispuolella silokallion omalla alueellaan, mutta alempana kuin kaikki muut kuviot. Toinen esittää peuraeläintä, joka on piirretty vain puoliksi. Oikeanpuoleinen eläin vaikuttaa sarvettomalta hirveltä tai peuralta.[6]
Itäinen piirroskenttä täydentyi usealla kuviolla vuonna 1981 ja 2000-luvulla niin, että kuvioita on kuvakentässä vähintään 25. Sen runsain tihentymä sijaitsee silokallion oikeassa päässä. Sen huomattavin kuvio esittää suurta peuraeläintä, joka vaikuttaa valokuvassa olevan yli 2 metriä pitkä. Sen ääriviivat seuraavat peuraeläimen luonnollisia muotoja heikosti eikä sitä voi pitää naturalisisena. Sen vieressä on pieni hirvi, joka katsoo taakseen. Osa hirven viivoista on piirretty hiomalla kallion pintaa ja osa hakkaamalla viivat kallioon. Suuri ihmiskuvio on hakattu näkyviin selvästi. Muita kuvioita ovat esimerkiksi käärme, soikeat kuviot, pienet peurat jakolme peuraa, joiden kaula on täytetty viivatihenymillä.[2][3]
Asuinpaikka
Forselvin kalliopiirrosalueella 2000-luvulla tehtyjen kaivausten materiaalit sijoittuvat tyyppinsä perusteella varhaisen ja myöhäisen kivikauden taitteeseen.[4]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Gjerde, Jan Magne| title = Rock Art and Landscapes: Studies of Stone Age rock art from Northern Fennoscandia| location = Tromsö, Norway| publisher = University of Tromsö| year = 2010| version = tohtorin väitös| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Gjerde, J.M.: Studies of Stone Age rock art from Northern Fennoscandia] (pdf)| accessdate = 16.5.2015}}
Hesjedal, Anders:  (tutkielma,style="background:#F99;vertical-align:middle;text-align:center;" class="table-no"|No), 1994
Viitteet

Aiheesta muualla
Valokuva: , postikortista
Næsje, Carl: , Fremover, 2006
Andreassen, Reidun L.:  Rock art in Northern Fennoscandia and Eurasia], Adoranten, 2008
Luokka:Norjan kalliopiirrokset
Luokka:Narvik


Kuopio on Suomen kaupunki ja Pohjois-Savon maakuntakeskus, joka sijaitsee Kallaveden rannalla Pohjois-Savon maakunnassa. Kaupungin väkiluku on noin 118000, ja sen pinta-ala on km², josta km² on vesistöjä.[1] Kuopion keskustaajama sijaitsee Kallaveteen etelästä työntyvällä Kuopionniemellä, joka jakaa Kallaveden kahteen toisistaan lähes erilliseen osaan. Väestötiheys on Expression error: Unrecognized punctuation character "[". asukasta/km². Pinta-alasta metsää on puolet, ja suurin osa vesialueesta on Kallavettä. Kuopio on saaristolain mukainen saaristo-osakunta. Kuopio on pinta-alaltaan Suomen viidenneksi suurin kaupunki-nimitystä käyttävä kunta Rovaniemen, Pudasjärven, Kuusamon ja Kuhmon jälkeen.
Kuopio on Itä-Suomen valtakunnanosan keskus ja suurin kaupunki. Kuopion naapurikunnat ovat Lapinlahti, Iisalmi, Leppävirta, Rautavaara, Siilinjärvi, Suonenjoki, Tervo, Pielavesi, Kaavi, Juuka ja Tuusniemi. Kuopio oli Kuopion läänin pääkaupunki vuoteen 1997 asti, jolloin Kuopion lääni sekä Pohjois-Karjalan ja Mikkelin läänit yhdistettiin Itä-Suomen lääniksi, jonka pääkaupungiksi tuli Mikkeli.
Kuopio on tunnettu valtakunnallisesti yhtenä merkittävimmistä opiskelukaupungeista sekä vetovoima- ja kasvukeskuksista.[2][3][4] Kuopion historiaa 1960-luvun lopulta lähtien leimaavat useat kuntaliitokset. Niiden johdosta nykyään Kuopioon kuuluu paljon myös maaseutua. Kun Maaninka liittyi Kuopioon vuoden 2015 alussa, Kuopiosta tuli Suomen suurin maidontuottajakunta ja Suomen toiseksi suurin naudanlihantuottajakunta.[5] Lisäksi Kuopiota on leimannut 2010-luvun lopulla lukuisat suuret hankkeet ja projektit, joita kaupungissa on valtakunnallisesti eniten heti pääkaupunkiseudun jälkeen.[6] Tahkon suuren matkailukeskuksen myötä Kuopiosta on kasvanut myös merkittävä matkailukaupunki. Vuoden 2017 Kuntaratingin mukaan 20 suurimman kaupungin joukosta Kuopiossa on tyytyväisimmät asukkaat, ja vuoden 2018 tutkimuksen mukaan Kuopio on asuntosijoittajalle paras kaupunki.[7][8]
Kaupungin nimen alkuperä
Historiankirjat tuntevat useita erilaisia alkuperiä Kuopio-nimelle.[9]
1500-luvulla Tavinsalmella vaikuttanut Kauhanen vaihtoi nimensä muotoon Skopa, josta muotoutui kansan suussa Coopia ja edelleen Cuopio.
Kuopion on selitetty tulevan myös verbistä kuopia.
Kotuksen erikoistutkija Sirkka Paikkalan mukaan Kuopionniemen uskotaan periytyvän vanhan Jääsken pitäjän Kuopiolan kylän Kuopioisilta, jotka pitivät alueella eräsijojaan. Kuopioisten juuret taas juontanevat karjalaiseen Prokopij-miehennimeen.[10] Myös nimistöntutkimuksen auktoriteetti Viljo Nissilä on ollut samalla kannalla.[11]
Maantiede

Kuopio on satamakaupunki, jota ympäröi sisämaan suurimpiin kuuluva saaristo. Erikoispiirteenä ovat lisäksi suuret korkeuserot, Puijo ja Puijon torni näkyvät koko kaupunkiin. Kuopion tori on kaupungin kiistaton keskipiste ja keskusta noudattaa tiheästi rakennettua ruutukaavaa useine puistoineen ja kapeine rännikatuineen[12]. Matkustajasataman alue on uusiutunut voimakkaasti 2000-luvulla, varsinainen kaupungin laajeneminen tapahtuu etelään, Saaristokaupungin alueelle. Nykyisiin kuntarajoihin nähden Kallavettä on pidetty Kuopion sisäjärvenä[13][14].
Ympäristöltään kaupunki on varsin omaleimainen. Vesistön reunustaman keskustan pinnanmuodot ovat siinä määrin vaihtelevia, että tasainen tontti on haluttu harvinaisuus[15]. Asutus on levinnyt keskustan ulkopuolelle joukkoliikenteelle edullisen tiiviin ja harvan sormimallin mukaisesti[16], ja uudet kaupunginosat on rakennettu kuntavetoisesti kerralla – esimerkiksi Saaristokaupunki oli edeltävät 25 vuotta rakennuskiellossa[17]. Tällä Kuopion kaavoitusperinteellä on pitkä historia[17].
Edellä mainituista seikoista johtuen Kuopion taajaman asukastiheys oli aina 1990-luvun puoliväliin saakka Suomen suurin.[18] Petosen perustamisen ja lisääntyneen omakotirakentamisen myötä taajaman asukastiheys laski kuitenkin Helsingin taajama-aluetta pienemmäksi 1700 as./km²:iin.[18][19] Myös autoistumisaste on Helsingin jälkeen matalin (425 autoa per 1000 asukasta, maan keskiarvo 551/1000[20]).[21] Arvokas Kuopion lehtokeskus sijaitsee pääosin Kuopion ja Siilinjärven alueella[22][23].
Rantaviivaa Kuopiolla on 4760 kilometriä.[24] Suomen kunnista Kuopiossa on toiseksi eniten kesämökkejä ja vapaa-ajan asuntoja. Vuonna 2013 kesämökkien määrä oli 8684. Kesäasuntojen lukumäärä Kuopiossa on kasvanut viime vuosina kuntaliitosten myötä.[25]
Vesistöjen runsauden johdosta Kuopiolla on suomalaisittainkin leveyspiiriin nähden huomattavan edullinen ilmasto. Vuotuinen tehoisan lämpötilan summa on Kuopiossa jokseenkin yhtä korkea kuin niinkin paljon etelämpänä sijaitsevilla paikkakunnilla kuin esim. Tampereella ja Lahdessa.[26]
Historia

Ensimmäiset ihmiset saapuivat Kuopion seudulle noin 8000eaa.
Ennen kaupunkia
1550-luvun alussa muun muassa Mikael Agricolan vaikuttamana Kuopionniemelle perustettiin kirkko ja kirkkopitäjä,[27] joista eräät katsovat Kuopion saaneen alkunsa.[28] Kirkko olisi voitu perustaa myös pohjoisemmaksi Tavinsalmen kuninkaankartanon läheisyyteen, entisen Maaningan kunnan alueelle, jolloin Kuopiota ei olisi ehkä koskaan perustettu.[29]
Kaupungin muodostaminen
Kenraalikuvernööri Pietari Brahe antoi Kuopion pitäjän kirkonkylälle kaupunginoikeudet vuonna 1653, mutta jo 1670-luvulla kaupunki kuihtui tavalliseksi kirkonkyläksi. Nykyinen Kuopion kaupunki on perustettu vuonna 1775. Perustamispäivänä pidetään 17. marraskuuta 1775, jolloin kuningas Kustaa III antoi määräyksen kaupungin perustamisesta Savo-Karjalan läänin pääkaupungiksi.[30]
Historialliset katunäkymät ja rakennukset
Puu-Kuopiosta on jäljellä kolme aluekokonaisuutta tai katunäkymää: Kuninkaankatu – Minna Canthin katu ympäristöineen (mm. korttelimuseon rakennukset), Puistokatu ympäristöineen (mm. Puistokoulu, Puistokatu 13, 1899), Asemakatu ympäristöineen (mm. Asemakoulu 1897) sekä kasarmialue (puiset tarkk'ampujakasarmit ja venäläiset tiilikasarmit). Lisäksi on jäljellä muutamia yksittäisiä puutaloja.
Luettelo eräistä merkittävistä rakennuksista 1700–1800-luvuilta:
Tuomiorovastin pappila (Kuninkaankatu 12) on valmistunut 1780.
Minna Canthin talo (Minna Canthin katu 22) vuodelta 1820 ei ole museokäytössä.
Kuopion lyseon lukio torin laidassa on C. L. Engelin suunnittelema ja valmistunut 1826. Sittemmin siihen on rakennettu jatko- ja siipiosia.
J. V. Snellmanin kotimuseo (Snellmaninkatu 19) oli Snellmanin asuntona vuosina 1845–1849. Toiminut museona vuodesta 1981.
Ravintola Sataman Helmi, Bastmanin talo, entinen Carlsonin rautakauppa Kauppakatu 2:ssa on vuodelta 1850.
Haminalahden hovi Haminalahdessa on von Wright -veljesten synnyinkoti. Päärakennus on vuodelta 1848–1850.
Kuopion kaupungintalo on vuodelta 1885, suunnittelija F. A. Sjöström.
Kuopion lääninhallitusrakennus (Hallituskatu 12–14), suunnittelija Constantin Kiseleff, valmistunut 1882.
Ravintola Vanha Satama, ent. Tulli- ja pakkahuone matkustajasatamassa, 1860. Suunnittelija Carl Albert Edelfelt.
Victor Barsokevitschin ateljee, jossa on VB-valokuvakeskus (Kuninkaankatu 14), 1887–1926.[31]
Uudet liikenneyhteydet
1800-luvulla kaupungin kehitykseen vaikutti paremmat liikenneyhteydet: Varkauden Taipaleen kanavan valmistuminen 1840, Saimaan kanavan avautuminen 1856 (samana vuonna valmistui Puijon ensimmäinen torni) ja Savon radan valmistuminen 1889. Lisäksi vuonna 1858 Kuopion sai oikeuden suoraan ulkomaankauppaan. Kaupunkiin alkoi syntyä puutavarakaupan ympärille teollisuutta: sahoja, rullatehdas ja tulitikkutehdas. Myös ympäröivän maakunnan maataloustuotteet synnyttivät teollisuutta, esimerkiksi voi oli merkittävä vientituote.[32]
Koulutus ja kulttuuri
Kuopion koululaitoksen historia on pitkä, ensimmäinen triviaalikoulu perustettiin Kuopioon vuonna 1788 (tosin Viipurin vuonna 1534 perustettu triviaalikoulu oli muuttanut jo vuonna 1777 Kuopioon[33]) ja kimnaasi eli lukio 1844.[34] 1800-luvun lopulla perustettiin myös teollisuuskoulu (1886[35]), kauppakoulu (1887[36]) ja sairaanhoitajakoulu (1896[37]). 1897 rikkoontui myös 10000 asukkaan rajapyykki.[38]
Koulutuksen kehittäjinä ja koulujen perustajina toimivat noihin aikoihin pääasiassa kaupungin kulttuuriväki (muun muassa J. V. Snellman), toimittajat (muun muassa Juhani, Kalle ja Pekka Aho) ja varakkaimmat liikemiehet (esim. G. Ranin ja H. Saastamoinen). Naisasialiikkeen (johon kuuluivat muun muassa M. Canth ja E. Stenius-Aarneenkallio) tasa-arvotyö eteni vapaaehtois- ja hyväntekeväisyystyön mahdollistamisesta naisille kohti naisten kouluttamista käsityö- ja tyttökouluissa ja myöhemmin yhteiskouluissa – fennomaanien vaikutuksesta jo hyvissä ajoin suomen kielellä. Koulut elivät 1800-luvun puolella ja 1900-luvun alussa paljolti keräysten ja mesenaattien voimin.
Kunnallistekniikka ja palvelut kehittyvät
Kaupunki sai vesijohdon vuonna 1913 ja hallintokonttori valmistui 1915. Ensimmäinen päätös vesijohtoverkoston rakentamisesta oli tehty jo vuonna 1878. Valmistunut vesijohto korvasi talousveden nostamisen käsivoimin Kallavedestä, lammista ja lukuisista yksittäisistä kaivoista. Suodatusmenetelmät eivät olleet kuitenkaan riittävät (hiekkasuodatus), joten muun muassa lavantaudista päästiin eroon vasta 1939 Itkonniemelle rakennetun, kemialliseen vedenpuhdistukseen perustuvan laitoksen myötä.[39]
1920-luvulla Kuopio kasvoi ripeästi ja 20 000 asukkaan raja rikottiin.[40] Kaupunkikuva muuttui korkeiden kivitalojen rakentamisen myötä. Haapaniemen, Itkonniemen ja Linnanpellon kaupunginosat kaavoitettiin. Autoliikenne alkoi tuolloin rajoitetusti Kuopiossa. Liikenne oli kuitenkin vielä paljon höyrylaivojen ja Savon radan varassa. Kuopiosta liikennöineitä perinteisiä sisävesihöyrylaivoja ovat muun muassa S/S Heinävesi, S/S Karjalankoski (ent. S/S Apollo), S/S Koski (nyk. M/S Koski) ja S/S Lokki.
Vuonna 1929 ensimmäiseksi kaupunginjohtajaksi valittiin Kaarlo Sallinen.[30] Urheilupaikkoja perustettiin myös innolla Kuopioon, tuolta ajalta ovat peräisin Väinölänniemen urheilukentät, joita muiden muassa juoksija Hannes Kolehmainen käytti ahkerasti. Vuosikymmenen lopulla kurjuuden keskelle valmistuivat Kallansillat ja Niiralan koulu.
Toisen maailmansodan jälkeinen kasvu
Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin väkiluku kasvoi huomattavasti, syynä muun muassa Karjalan evakkojen asuttaminen ja suuri syntyvyys. Väestön räjähdysmäinen kasvu pakotti laajentamaan kouluja. 1940-luvun lopussa alettiin myös tukea koulumatkoja[41] ja tarjota ilmaista kouluruokaa (varattomat olivat saaneet sitä Kuopiossa jo vuodesta 1902[42]). Suuri lukumäärä nuorisoa ja ajoittainen tekemisen puute synnytti myös erilaisia ilmiöitä kaupunkiin, kuten torimellakan vuonna 1965.[43][44] 1960-luvulla aloitettiin ensimmäinen varsinaisen lähiön, Puijonlaakson, rakentaminen. Sittemmin uudet alueet kasvoivat kukin vuorollaan: 1960-luvulla Puijonlaakso ja Tiihotar (osana Saarijärveä); 1970-luvulla Saarijärvi, Kelloniemi ja Levänen; 1980-luvulla Jynkkä ja Neulamäki. Kuopion pinta-ala kasvoi huomattavasti vuonna 1969, kun Kuopion maalaiskunta liitettiin kaupunkiin ja vuonna 1973 kun Riistavesi liitettiin kaupunkiin.
Korkeakoulu
Vuonna 1966 annettiin laki korkeakoulun perustamisesta Kuopioon ja sen toiminta aloitettiin vuonna 1972. Uusi korkeakoulu toi mukanaan paljon nuoria ihmisiä ja uusia mahdollisuuksia kaupungin kehitykseen. Korkeakoulusta tuli Kuopion yliopisto vuonna 1984.[45] Vuoden 2010 alussa Kuopion ja Joensuun yliopistot yhdistyivät Itä-Suomen yliopistoksi.
Viime vuosikymmenet
Suuren Petosen alueen rakentaminen alkoi 1986. Vuonna 2003 siellä asui jo 14000 ihmistä.
Petosen ja keskustan yhdistävän Saaristokaupungin rakentaminen alkoi vuonna 2003 ja se jatkuu vuoteen 2015 saakka. Valmistuttuaan kaupunginosassa tulee asumaan 14000 asukasta. Hankkeen kokonaiskustannukset ovat 1,6 miljardia euroa, josta kaupungin osuus on 160 miljoonaa euroa.[46]
Saaristokaupunki-hankkeessa on hyödynnetty monia uusia toimintamalleja. Siihen haettiin ideoita muun muassa osallistumalla Europan 8 -arkkitehtuurikilpailuun. Alueen rakentamista ohjaa puolestaan Taiteen kaava, joka on taiteen ja kulttuurin yleissuunnitelma, jonka pohjalta Saaristokaupunkia rakennetaan hyväksi asumisen kulttuuriympäristöksi.[47] Taiteen kaava liittyy aikaisemmin tehtyyn päätökseen, jonka mukaan Kuopion kaupungin omissa rakennushankkeissa tulee olla taidetta 0,5–1,5% rakennuskustannuksista.[46] Saaristokaupungissa järjestettiin asuntomessut 2010. Kuopiossa oli asuntomessut myös vuonna 1980.
Rajuimman muodonmuutoksen on kokenut Kuopion ruutukeskustan alue, joka oli vielä muutama vuosikymmen sitten pääasiassa puutalokaupunkia. Muutama vanha rakennus on säilytetty, muun muassa korttelimuseon alue on ehjä kokonaisuus. Keskustan entisestäänkin korkea asukastiheys kasvaa etenkin sataman alueella kerrostalorakentamisen myötä.
Vaikka Kuopio kasvaa etelässä, eräät kaupungin pohjoispuolella lähellä Kuopion lentoasemaa sijaitsevat Siilinjärven osat ovat jopa lähempänä Kuopion keskustaa. Kyseisillä omakotitalovaltaisilla alueilla asuu erityisesti lapsiperheitä. Pendelöinti Siilinjärveltä on voimakasta – noin 3600 käy töissä Kuopiossa. Siilinjärvi on puolestaan kuopiolaisten suosituin työssäkäyntipaikkakunta. Kokonaisuudessaan työmatkaliikenne oli vuonna 2004 noin 8600 henkilöä Kuopioon päin ja noin 5000 henkilöä Kuopiosta muihin kuntiin päin.[48]
Maatalousvaltaisen Maaningan liityttyä Kuopioon, kaupungista kasvoi suurin maidontuottajakunta Suomessa.[49] Vuotta myöhemmin Kuopio kuitenkin menetti kyseisen aseman niukasti Kurikalle.[50]
Väestö
Kuopio on Suomen yhdeksänneksi suurin kaupunki. Vuoden 2018 alussa väkiluku oli 118 209. Ulkomaan kansalaisia on yli 3000 henkeä (4.5.2018).[51] Kuopiolaisten keski-ikä on 40,6 vuotta (2014).[52]
Väestönkehitys 1970-luvulle asti

Vuosi1815[53]1840[53]1850[53]1860[53]1870[53]1880[53]1890[53]1900[53]1910[53]Väkiluku1,0872,0712,8494,0665,6396,8718,88211,72315,845

Vuosi1920[54]1925[55]1930[54]1935[54]1940[56]1945[57]1950[56]1955[58]1960[56]1965[56]1970[59]1975[59]Väkiluku18,72522,29524,08224,25825,15728,07133,35337,91044,91152,20063,76671,844

Ilmakuva Haapaniemen kaupunginosasta.
Kuopion satama.
Matkustajasataman alueen uusia kerrostaloja.
Rönön kaupunginosaa.
Kuopion keskustaa vuonna 2015.
Kuopion keskustaa kauppakadun varrelta talvella 2017.

Kuopiossa asui 1900-luvun alussa vain noin 10000 asukasta.[38] Väestönkehitys nopeutui sotien jälkeen. 1920-luvulla asukasmäärä ylitti 20000.[40]
Väestö 1970-luvun jälkeen
Vakaan kehityksen johdosta asukasmäärä kaksinkertaistui välillä 1960–1990, jonka päätteeksi asukkaita oli noin 80000. Väestö on kasvanut edelleen sekä kuntaliitosten että luonnollisen lisäyksen kautta. Vuosina 2004–2006 kaupunki oli muuttotappiollinen, mutta luonnollinen väestönlisäys riitti pitämään asukasmäärän kasvussa.[60]  Vuonna 2007 muuton suunta kääntyi ja voittoa tuli 30 henkeä. Luonnollinen väestönlisäys mukaan lukien kasvu oli yhteensä 340 henkeä.[61] 2010-luvulla kaupungin väestönkasvu on selvästi nopeutunut.[62]
Ajanjaksolla 1995–2005 Kuopio oli Pohjois-Savon ainoa asukasmääräänsä kasvattanut kunta. Tarkastelujaksolla maakunnan asukkaiden kokonaismäärä väheni noin 7500:lla.[63] Kehitys on jatkunut samansuuntaisena. Vuonna 2007 Kuopion seutu oli Pohjois-Savon ainoa väestömääräänsä kasvattanut kaupunkiseutu. Se on kasvanut useimpina vuosina kuitenkin hitaammin kuin muu Pohjois-Savo tyhjenee, poikkeuksena tästä vuosi 2011.[61]
Kaupungin uusimmassa strategiassa Kuopion tavoitteena on kasvaa 150000 asukkaan kaupungiksi.[64]

Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.

Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kuopiossa oli 118 209 asukasta, joista 100 341 asui taajamissa, 16 473 haja-asutusalueilla ja 1 395 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Kuopion taajama-aste on 85,9 %.[65] Kuopion taajamaväestö jakautuu 15 eri taajaman kesken:[66]

Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Toivala-Vuorelan taajama ulottuu pääosin Siilinjärven kunnan alueelle.
Kuntaliitokset
Pääosa Kuopion maalaiskuntaa (noin 7600 asukasta[67]) liitettiin kaupunkiin 1969 ja Riistaveden kunta (noin 2200 asukasta[67]) 1973. Vehmersalmen kunta (noin 2000 asukasta[67]) liittyi Kuopion kaupunkiin 1. tammikuuta 2005 ja Karttula (noin 3500 asukasta) vuoden 2011 alussa.[68]
Nilsiä liittyi Kuopioon vuoden 2013 alusta, jolloin kaupungin asukasluku nousi yli 100000:n.[69][70]
Maaninka aloitti kuntaliitosneuvottelut Kuopion kanssa vuonna 2011. Maaninka liittyi Kuopioon vuoden 2015 alussa.
Kuntaliitos Siilinjärven kanssa on ollut ikuisuuskysymys, jota on pyritty jälleen viime aikoina edistämään Kuopion suunnasta. Siilinjärvi ei ole kuitenkaan ollut halukas etenemään asiassa.
Tuusniemi on hakeutumassa Paras-hankkeen ja tulevaisuudennäkymien johdosta Kuopion seutukuntaan, ja voimakkaampaan yhteistyöhön Kuopion kaupungin kanssa, hakien muun muassa palvelutoiminnan keskittämistä suurempiin kokonaisuuksiin ja oman asukasmäärän nousua kasvukeskuksen imussa.[71][72] Ensimmäisenä konkreettisena toimenpiteenä Tuusniemi erosi joulukuussa 2007 Koillis-Savon kansanterveystyön kuntayhtymästä.[73] Kuopion kaupunki on tuottanut 1. tammikuuta 2009 alkaen Tuusniemen kunnan perusterveydenhuollon palvelut.[74] Tuusniemen kunnanvaltuusto päätti kesällä 2014, ettei se lähde kuntaliitosselvitykseen Kuopion kanssa. Kuopio on ilmoittanut ettei se tule ilman kuntaliitosta tuottamaan Tuusniemelle enää terveyspalveluita. Juankoski puolestaan ehdotti kaikille naapurikunnilleen kuntaliitosselvitysten aloittamista vuonna 2008[75], johon on sittemmin ryhdytty. Juankosken ja Kuopion kaupunginvaltuustot hyväksyivät kuntaliitoksen syksyllä 2014 ja valtioneuvosto hyväksyi kesäkuussa 2016 kaupunkien yhdistymisen.[76][77][78]
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kuopiossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:[79]
Alavan seurakunta
Järvi-Kuopion seurakunta
Juankosken alueseurakunta
Muuruveden alueseurakunta
Nilsiän alueseurakunta
Riistaveden alueseurakunta
Säyneisen alueseurakunta
Vehmersalmen alueseurakunta
Kallaveden seurakunta (ent. Kuopion maaseurakunta)
Karttulan alue
Maaningan alue
Kuopion tuomiokirkkoseurakunta
Männistön seurakunta
Puijon seurakunta
Nämä seurakunnat muodostavat Kuopion evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän. Järvi-Kuopion seurakunta toimii myös Kaavin ja Tuusniemen kuntien alueilla, sen osalta on tässä mainittu vain Kuopion alueella toimivat alueseurakunnat.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kuopion alueella toimii Kuopion ortodoksinen seurakunta.[80]
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kuopion kaupungin nykyisellä alueella.[79]
Juankosken seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Karttulan seurakunta (liitetty Kallaveden seurakuntaan 2011)
Maaningan seurakunta (liitetty Kallaveden seurakuntaan 2011)
Muuruveden seurakunta (liitetty Juankosken seurakuntaan 2003)
Nilsiän seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2013)
Riistaveden seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Säyneisen seurakunta (liitetty Juankosken seurakuntaan 2003)
Vehmersalmen seurakunta (liitetty Järvi-Kuopion seurakuntaan 2011)
Asuminen ja alueet

Kuopiolaisista 85% asuu kaupunkimaisesti ja 15% maaseudulla. Kuntaliitosten seurauksena maaseutua on Kuopiossa paljon.[81]
Vuonna 2013 Kuopiossa oli 49821 asuntoa, joista kerrostaloissa 30217, omakotitaloissa 11776, rivitaloissa 6203 ja muissa rakennuksissa 1459. Asunnon keskikoko on 70,5m². Keskimäärin asunnossa asuu 1,9 asukasta.[82]
Vuokra-asuntoyhtiöistä (yhteensä 18300 vuokra-asuntoa) suurimmat ovat kaupungin omistamat Niiralan Kulma Oy (5836) ja Kuopas (1889). Muista merkittävimpiä ovat VVO Kiinteistöt (1383) ja Kiinteistö KYS (1165).[83]
Kaupunginosat
Kuopiossa on yli 70 kaupunginosaa ja kylää[15].

Keskusta
1. Väinölänniemi
2. Vahtivuori
3. Maljalahti
4. Multimäki
5. Kuopionlahti
6. Hatsala
7. Niirala
8. Haapaniemi
9. Itkonniemi
10. Männistö
11. Linnanpelto
Saarijärvi
12. Puijonlaakso
13. Savilahti
14. Peipposenrinne
Inkilänmäki
15. Särkiniemi
16. Kettulanlahti
17. Rahusenkangas
18. Rönö
19. Rypysuo
20. Päiväranta
21. Julkula
22. Sorsasalo
23. Kelloniemi
24. Levänen
25. Jynkkä
26. Neulamäki
27. Puijo
28. Niuva
29. Neulaniemi
30. Kolmisoppi
31. Neulalampi
Petonen
32. Litmanen
34. Pirtti (pl. Savolanniemi)
35. Pitkälahti
Saaristokaupunki
34. Pirtti (vain Savolanniemi)
33. Lehtoniemi
37 Rautaniemi
36. Hiltulanlahti
38. Kiviharju
39. Vanuvuori
40. Melalahti
41. Kurkimäki
42. Vehmersalmi
43. Karttula
50. Nilsiä
51. Tahko
60. Maaninka
61. Keskisaari
70. Juankoski
71. Säyneinen
Kunnan suuralueet ja niihin kuuluvat tilastoalueet
[84]
Keskusta lähialueineen: Keskusta, Niirala, Haapaniemi, Rönö ja sen lähisaaret, Siikalahti
Läntinen Puijo: Puijonlaakso–Taivaanpankko, Julkula, Niuva–Länsipuijo–Rypysuo, Puijonsarvi (Päiväranta)
Itäinen Puijo: Puijo (Inkilänmäki), Itkonniemi–Männistö–Linnanpelto, Saarijärvi–Rahusenkangas, Kettulanlahti, Kelloniemi–Likolahti
Neulamäki: Savilahti, Neulamäki, Kolmisoppi–Vuorilampi
Särkiniemi – Särkilahti
Jynkkä ja Levänen: Levänen, Pieni Neulamäki, Jynkkä,
Petosen puistokaupunki: Litmanen, Pitkälahti, Pirtti (pl. Savolanniemi)
Saaristokaupunki: Savolanniemi, Lehtoniemi–Keilankanta, Rautaniemi
Hiltulanlahti: Kiviharju, Vanuvuori, Hiltulanlahti
Sorsasalo
Eteläinen maaseutualue: Puutossalmi, Pellesmäki, Kurkimäki
Länsiranta: Haminalahti, Hirvilahti
Itäinen maaseutu ja Riistavesi: Ranta-Toivala, Jännevirta, Kurkiharju, Länsi-Riistavesi, Itä-Riistavesi, Melalahti
Vehmersalmi
Karttula: Itä-Karttula, Syvänniemi, Karttula
Nilsiä: Tahko, Pajulahti, Murtolahti, Palonurmi, Nilsiä
Maaninka: Käärmelahti, Pulkonkoski, Kinnulanlahti, Tuovilanlahti, Maaninka
Suunnittelualueet
[85]
Pieni Neulamäki
Saarijärvi
Maarekisterikylät

401 Neulaniemi, 404 Niuvanniemi, 405 Puijo, 406 Julkula, 407 Kuopio, 408 Hatsala, 409 Hakkarala, 410 Haminalahti, 411 Hiltulanlahti, 412 Hirvilahti, 413 Hirvimäki, 414 Koivusaari, 415 Jynkkä, 416 Jännevirta, 417 Kaislastenlahti, 418 Kurkiharju, 419 Lamperila, 420 Leväinen, 421 Muuruvesi, 422 Niemisjärvi, 423 Pappila, 424 Pellesmäki, 425 Pieksä, 426 Puutossalmi, 427 Ritisenlahti, 428 Ritoniemi, 429 Rytky, 430 Savilahti, 431 Savisaari, 432 Sotkanniemi, 433 Toivala, 434 Vaajasalo, 435 Vehmasmäki, 440 Kotasalmi, 441 Kuopion-Pelonniemi, 442 Leppäranta, 443 Lohilahti, 444 Melalahti, 445 Ohtaanniemi, 446 Pelonniemi, 448 Pölläkkä, 449 Riistavesi, 451 Ryönä, 452 Syrjänsaari, 453 Rissala, 454 Hakunila, 455 Iivarinsalo, 456 Enonlahti, 457 Enonsalo, 458 Hormastenlahti, 459 Juonianlahti, 460 Jänissalo, 461 Litmaniemi, 462 Miettilä, 463 Niinimäki, 464 Putroniemi, 465 Puutosmäki, 466 Roikansaari, 467 Räsälä, 468 Ukonlahti, 469 Vehmersalmi, 470 Vuorisalo
Muut kylät
Asuma, Kortejoki, Niittylahti, Savulahti, Sikoniemi, Vartiala, Vehka
Nähtävyydet ja kulttuuri

Kuopio on tehnyt tunnetuksi itseään muun muassa kalakukolla, savon murteella sekä Puijolla. Kuopiolaisiin on liitetty määrite lupsakkuus, jolla tarkoitetaan hyväntahtoisuutta, leikkimielisyyttä ja elämästä nautiskelua. Kuopiolaisia on myös pidetty vääräleukaisina, jotka hakevat aina vaihtoehtoisia kielellisiä ilmaisuja sanomalleen.
Kuopion tori on kaupungin kaupallinen keskipiste. Sen ympärille ovat keskittyneet muun muassa pankit, tavaratalot (Carlson ja Sokos) sekä kauppakeskukset (Vihtori, Aapeli, Minna, H-talo, Sektori, IsoCee). Itse torilla myydään jos jonkinlaista tavaraa, etenkin markkina-aikaan, mutta tunnetuimmat tuotteet lienevät muun muassa kalakukot ja lihapiirakat.[86] Torin laidalla sijaitsevan vuonna 1902 valmistuneen kauppahallin yksi tunnetuimmista tuotteista, etenkin paikallisten keskuudessa, lienee jo kahden sukupolven ajan leivottu Kotileipomo Hiltusen ohrarieska. Torin lähistöllä, ruutukaava-alueella on myös vilkas ravintola- ja viihde-elämä.
Kesäkausina myös Kuopion matkustajasataman seutu keskustan lähellä on toiminnaltaan elinvoimaista sen omalla torilla, ravintoloissa ja ravintolalaivoissa järjestettävien tapahtumien, sekä matkailun vuoksi. Kuopion sataman laajentaminen sekä useat alueelle kohdistuvat matkailuhankkeet ovat työn alla.[87]
Kuopion keskustassa sijaitsevat Kuopion museo ja Kuopion taidemuseo. Valtakunnallisesti merkittävä Suomen ortodoksinen kirkkomuseo on keskustan läheisyydessä Ison hautausmaan vieressä. Kuopion tuomiokirkko ja J.V. Snellmanin puisto muodostavat ympäristöllisesti yhtenäisen kokonaisuuden. Kuopiossa sijaitsee myös autonomian aikaan rakennettu Pyhän Nikolaoksen katedraali, joka toimi Suomen ortodoksisen kirkon pääkirkkona vuosina 1940-2017. Lisäksi keskustan laidalla sijaitsee valtakunnallisestikin merkittävä ja maineikas Kuopion musiikkikeskus.[88]
Tunnettuja Kuopiossa järjestettäviä tapahtumia ovat muun muassa Finland Ice Marathon -luistelutapahtuma, Kuopio Tanssii ja Soi, Kuopio Rockcock, Puijon mäkihyppykilpailut, Kuopion kansainväliset viinijuhlat sekä ANTI – Contemporary Art Festival.
Tanssiteatteri Minimi palkittiin vuoden 2007 teatterina.[89]
Kuopion kaupunginteatterin perusparannuksen yhteydessä valmistui kaksi uutta katsomoa: 464-paikkainen ja 212-paikkainen. Teatterin ulkopuolelle rakennettiin ulkoilmanäyttämö. Uudistunut teatterirakennus avattiin elokuussa 2014.[90]
Kuopiossa on eri puolille kaupunkia kiinnitetty muistolaattoja. Niitä on enemmän kuin missään muussa suomalaiskaupungissa, 63 kappaletta, minkä lisäksi ulkotiloissa on muita julkisia taideteoksia ja muistomerkkejä vielä 59 kappaletta. Laattojen isänä pidetyn kanslianeuvos Heikki Viitalan aikana, alkaen 1970-luvulta, laattoja pystytettiin jopa 50 kappaletta. 2000-luvulla uusia ei ole juurikaan enää tilattu.[29] Spede Pasasen muistolaatta Päivärinteentie 21:n edustalla lähellä linja-autoasemaa paljastettiin huhtikuussa 2015.
Sarka – Luova Pohjois-Savo hankkeen vuonna 2009 tehdyn yrityskartoituksen mukaan Kuopiossa toimi tuolloin 450 luovan alan yritystä, kun koko Pohjois-Savossa niitä toimi yhteensä 900.[91]
Kuopion urheilu

Kuopio on perinteikäs urheilukaupunki, minkä joukkueita pelaa useissa eri lajeissa pääsarjatasoilla. Kenelle tahansa suomalaiselle urheilunharrastajalle seurat KuPS ja KalPa, sekä nimet kuten Aulis Rytkönen, Juhani Wahlsten, Hannes Kolehmainen ja Matti Hautamäki ovat tuttuja. 2010-luvun loppupuolella menestys on ollut nousujohteista myös salibandyssa (Salibandyseura Welhot) ja ennen kaikkea amerikkalaisessa jalkapallossa (Kuopio Steelers). 2017 perustettiin todellinen lentopallon suurseura, Savo Volley.
Kaupungin urheiluelämä on varsin pitkälle keskittynyt Väinölänniemen stadionin, Kuopion keskuskentän (aik. Magnum Areena), Niiralan Monttuna tunnetun Hatsalassa sijaitsevan jäähallin[92] sekä Puijon ympärille. Kuopioon on suunnitteilla keskuskentän paikalle uusi monitoimiareena urheilua sekä muita suurempia yleisötapahtumia varten.[93]
1970-1980-luvulla rakennettua jäähallia eli Niiralan Monttua saneerataan ja laajennetaan.[94] Jäähallin saneerauksen lisäksi Kuopioon on rakenteilla samalle alueelle uudenaikainen ja tilava uimahalli.[95] Nämä liittyvät Kuopion kaupungin Kuntolaakso-hankkeeseen, mikä tuo myös asunto-, ravintola- ja pysäköintiratamista Niiralan Montun alueelle. Hankkeen on arvioitu valmistuvan vuonna 2020.[96]
Aikoinaan Kuopio oli myös merkittävä hiihto- ja mäkihyppykaupunki. Uudelleen 2010-luvun lopulla Kuopion mäkihyppy sai nostetta kun Mika Kojonkoski päätti rakentaa kiinalaisen mäkihypyn kotipesän Kuopioon.[97] Myös hiihdon kansainvälisiä arvokisoja houkutellaan pidemmän tauon jälkeen takaisin Kuopioon Puijon urheilulaakson mittavilla parannuksilla.[98]
Nilsiän ja Kuopion kaupunkien yhdistyessä 1. tammikuuta 2013 Tahkovuoren laskettelu- ja lomakeskuksesta tuli kuopiolainen.
Kuopiossa on myös sisäurheilua ja suuria yleisötapahtumia varten Kuopio-halli, sekä karting-rata, joka sijaitsee Neulamäessä. Kuopion ravirata on Sorsasalon kaupunginosassa.
Katso: Kuopion jalkapallo
Suurimpia urheiluseuroja

Devils Kuopio, rullakiekko, kaukalopallo
Kuopion Taitoluistelijat
Kuopion Luisteluseura
Kalevan Pallo (KalPa), jääkiekko
Kings Kuopio, jalkapallo
Koparit, jalkapallo (lopettanut)
Kuopion Elo, jalkapallo
Kuopion Mimmifutis, jalkapallo
Kuopion Palloseura, jalkapallo
Kuopion Reipas, yleisurheilu
Linkki Kuopio, koripallo
Gladiator Factory, kamppailulajit
Kuopion Ratsastajat, ratsastus
Kuopion Reippaan Voimistelijat, voimistelu
Kuopion SalibandySeura
Kuopio Steelers, amerikkalainen jalkapallo
Kuopion Suunnistajat, suunnistus
KuPS-Volley, lentopallo (lopettanut)
Kuopion Tennisseura, tennis
Kuopion Uimaseura, uinti, vesipallo
Kuopion urheilusukeltajat, sukellus
Puijon Hiihtoseura, talviurheilu
Savo Volley, lentopallo
Salibandyseura Welhot, salibandy
Kuopion Pöytätennisseura
Puijon Latu, ulkoilulajit
Puijon Pesis, pesäpallo
Puijo Wolley, lentopallo
Cheer Stars Finland, cheerleading
Kuopion Karateseura, karate
Kuopion Sisu-Veikot, yleisurheilu (lopettanut)
Savon Liitokiekkoilijat, ultimate
Wänäri Cowboys, beach volley
Pallokissat, jalkapallo
SC KuFu-98, jalkapallo
MMA Kuopio, kamppailulajit
Liikenneyhteydet
Maantiet ja rautatiet
 Varkaus, Mikkeli, Lahti, Helsinki (Etelään)

 Jyväskylä, Tampere, Loimaa, Turku (Länteen)

 Iisalmi, Kajaani, Kuusamo, Sodankylä (Pohjoiseen)

 Joensuu, Niirala (Tohmajärvi) (Itään)
Siilinjärveltä
  Viitasaari (Länteen)
  Nurmes, Kuhmo (Koilliseen)
Valtatie 5 kulkee moottoritienä kaupungin etelärajalta Vehmasmäestä aina Siilinjärvelle saakka. Ensimmäinen osa moottoritietä, keskustasta Päivärantaan valmistui 1968, ja  toinen osa moottoritietä Hiltulanlahti–Vehmasmäki on vuodelta 2000. Lisäksi tie on ainoa yhteys Kuopiosta pohjoiseen. Rinnakkaistie, jota käyttävät myös hitaat ajoneuvot, valmistui 2014 moottoritien eteläpuolelle. Rautatie Päivärannan ja Vuorelan välillä sijoittuu moottoritien ja rinnakkaistien väliin. Junaliikennettä palvelee Savon rata, jota pitkin on suorat yhteydet Helsingin, Oulun ja Turun suuntiin. Lisäksi on hyvät vaihtoyhteydet Pieksämäen kautta länteen ja itään (Jyväskylä, Tampere, Turku, Joensuu). Pendolino-junilla pääsee Helsinkiin/Helsingistä kahta reittiä, joko Tampereen tai Kouvolan kautta. Syksyllä 2006 valmistunut Kerava–Lahti-oikorata yhdessä VR:n aikataulumuutosten kanssa lyhensi matka-aikaa Helsinkiin noin tunnin.
Yöjunia ei Kuopiossa ole matkustajakäyttöön tarjolla. Helsingin ja Kuopion välillä kulkee kuitenkin useita yölinja-autovuoroja. Lisäksi Helsingistä Pieksämäelle kulkee maanantaista perjantaihin yöpikavuoro, jolta on Pieksämäellä varhainen jatkoyhteys Kouvola–Rovaniemi-pikajunalla Kuopioon. Linja-autoliikennettä Kuopiosta suuntautuu runsaasti Savon ja Pohjois-Karjalan lähikaupunkeihin sekä Jyväskylään ja Kajaaniin. Poikittainen pikavuoro Joensuun ja Vaasan välillä kulkee päivittäin Kuopion, Viitasaaren ja Seinäjoen kautta molempiin suuntiin. Näiden lisäksi linja-autoliikenne suuntautuu tiheästi myös Helsinkiin ja Ouluun.
Ilmailu ja vesiliikenne

Kuopion lentoasema (Rissala) sijaitsee 14 kilometrin päässä Siilinjärvellä. Kentältä on päivittäin useita vuoroja Helsinkiin ja lisäksi paljon lomaliikennettä.
Kuopiossa on matkustajasatama, josta on kesäisin liikennettä Heinävedelle ja Savonlinnaan sekä paikallisristeilyitä. Kuopion matkustajasatama oli aiemmin tunnettu sisävesihöyrylaivoistaan, mutta nykyään kaikki Kuopiosta vakituisesti liikennöivät sisävesilaivat ovat dieselmoottorialuksia. Kyseessä on Vuoksen vesistön vilkkain satama.[99]
Kuopiosta liikennöivät kesäisin muun muassa seuraavat alukset: M/S Koski, M/S Puijo ja M/S Ukko. Satunnaisesti satamassa saattaa nähdä myös aiemmin sieltä säännöllisesti liikennöineitä höyrylaivoja, kuten S/S Karjalankoski.
Kumpusaaressa on syväsatama, josta rahtiliikennettä Saimaan kanavan kautta Itämerelle. Lisäksi satamatoimintaa on Sorsasalossa. Kelloniemen öljysatama on jäänyt pois käytöstä (öljykuljetukset kielletty sisävesillä).
Paikallisliikenne

Paikallista linja-autoliikennettä hoitaa Kuopion liikenne (Koiviston Auto). Paikallisliikenteen bussit liikennöivät laajasti myös Siilinjärven asuinalueilla. Osan Siilinjärvelle suuntautuvasta paikallisliikenteestä hoitaa Pohjolan Liikenne. Vuonna 2012 Kuopiossa ilmaistiin kiinnostusta lähijunaliikennettä kohtaan. Jos suunnitelmien mukainen lähijunaliikenne toteutuisi, se kattaisi laajimmillaan välin Iisalmi–Pieksämäki. Tosin näin laajalla yhteysvälillä kyseessä olisi pikemminkin taajamajunaliikenne. Pelkästään Kuopion kaupungin ja sen lähialueet kattava liikenne on kuitenkin asukastiheyden ja rautatie- sekä asemainfrastruktuurin nykyisen kunnon ja tulevaisuuden investointitarpeiden johdosta todennäköisempää.[100]
Taksitiheys
Kuopiossa on 695 asukasta yhtä taksia kohden.[101]
Etäisyyksiä maanteitse

Helsinkiin 382km
Iisalmeen 81km
Ivaloon 779km
Joensuuhun 136km
Jyväskylään 144km
Kajaaniin 169km
Kemiin 392km
Kilpisjärvelle 877km
Lappeenrantaan 277km
Mikkeliin 164km
Nilsiään 55km
Ouluun 284km
Poriin 407km
Rovaniemelle 491km
Savonlinnaan 161km
Tampereelle 293km
Turkuun 449km
Vaalimaalle 339km
Vaasaan 375km
Ylivieskaan 244km
Elinkeinoelämä

Suurimmat työnantajat[102]TyönantajaTyöntekijöitä Kuopiossa(1.1.2008)Kuopion kaupunki5905KYS3898Itä-Suomen yliopisto (Kuopion yliopisto)1732Osuuskauppa PeeÄssä734Savon koulutuskuntayhtymä706Niuvanniemen sairaala629Posti Group553ISS Palvelut490Savonia-ammattikorkeakoulu439Honeywell370Kesko296Keskisuomalainen296Tieto288OP-Pohjola265Lemminkäinen263

Kuopion elinkeinorakenne on erittäin monipuolinen. Kuopiossa on yhteensä noin 5050 yritystä ja yhteisöä, joista yli 190 käy kauppaa myös ulkomaille. Yhteensä työpaikkoja on 50 877 (2016). Merkittävä rooli kuopiolaisen elinkeinoelämän kehittämisessä on Kuopion kaupungin yrityspalvelulla. Yrityspalvelu edesauttaa Kuopiossa toimivien yritysten kehittymistä ja parantaa yritysten toimintaympäristöjä. Toimintaympäristöjen kehittämisessä keskeisintä on tontti- ja toimitilatarjonnan parantaminen. Matkailulla on suuri merkitys Kuopion elinkeinoelämälle. Majoitus- ja ohjelmapalveluiden järjestäminen antaa monelle työpaikan.[103]
Rauhalahden leirintäalue on yksi osoitus kuopiolaisesta osaamisesta. Se on maamme ainoa viiden tähden leirintäalue.[103]
Kuopiossa toimii Kuopion Yrittäjät, Savon Yrittäjien paikallisyhdistys.
Vähittäiskauppa investoi, teollisuus keskittyy
Merkittävimpiä viimeaikaisia yrityshankkeita ovat Honeywellin Suomen toimintojen keskittäminen Kuopioon, Ark Therapeuticsin geenilääketehtaan valmistuminen, Bella-Veneiden rakentama veneteollisuuden keskittymä Marine Park Haapaniemen Siikaniemeen sekä Junttanin vuoden 2008 lopussa Kylmämäkeen valmistuneen 15 miljoonan euron kokoonpanotehtaan rakentaminen. Junttanin nykyisen tehtaan tontille Särkilahteen tulee tilat isolle kauppakeskukselle. Savoconin ja TKD Suomen 11 miljoonalla eurolla ostamalla 9,7 hehtaarin tontilla on rakennusoikeutta 58500 neliömetrille. Yrityskaksikko aikoo panostaa kohteeseen yhteensä noin 40 miljoonaa euroa.[104] Merkittävä teollinen toimija on myös Sorsasalossa toimiva Savon Sellu Oy, joka on nykyään Powerflute Oyj:n omistuksessa. Viimevuosien suurimpia hankkeita ja investointeja on Finnpulpin maailman suurimman ja moderneimman havusellutehtaan rakentamisen valmistelu Kuopioon.[105]
Vähittäiskaupan investoinneista merkittävimmät ovat jouluksi 2007 valmistunut Prisman laajennus sekä elokuussa 2008 valmistunut Päivärannan K-Citymarket. Pitkälahteen on avattu rautakauppa Kodin Terra sekä Matkuksen alueelle marraskuussa 2012 Ikano-konsernin kauppakeskus ja aiemmin keväällä IKEA-tavaratalo.
Matkuksesta Kuopion eteläinen portti
Itellan (nyk. Posti Group) 22600 neliömetrin postikeskus Matkuksen yritysalueella, noin 14km kaupungin keskustasta etelään, valmistui tuotantokäyttöön vuoden 2010 alkupuolella.[106]
Vuoden 2012 lopulla Matkukseen avattiin IKANO-konsernin omistama IKEA-tavaratalo ja sen viereen kauppakeskus.
Keskustan alatori ja kävelykatualue
Vuonna 2012 torin ja kauppahallin alle valmistui liiketiloja, jotka yhdistivät torin länsi-, etelä- ja itälaidat maanalaisella kauppakäytävällä. Samalla laajennettiin torin alla sijaitsevaa pysäköintilaitosta. Kävelykatualue saatiin valmiiksi syksyllä 2014.
Kauppahallin ulkoremontti valmistui marraskuussa 2012[107] ja sisätilojen remontti toukokuussa 2013. Kauppahallin kyljessä aiemmin ollut kalahalli purettiin ja sen paikalle rakennettiin kahvilarakennus.[108]
Torin sekä keskustan muiden suurempien saneerausten jälkeen Kuopion kaupunkikeskusta on hiljalleen elävöitynyt nousujohteisesti. Huolimatta suurista kauppakeskuksista, Kuopion keskustan liiketilojen käyttöaste on suhteellisesti valtakunnan korkeimpia.[109]
Rakennusten korkeus kasvaa keskustassa sekä uudisrakentamisen että korotusten myötä. Täydennysrakentamista on tehty viime vuosina erityisesti sataman alueella. Tiivistyvän kaupunkirakenteen myötä myös pysäköintijärjestelyjä uusitaan. Maapohjaparkkipaikkoja on suunniteltu muutettavaksi parkkitaloiksi muun muassa Niiralan jääkiekkohallin yhteydessä.[110]
Matkakeskus
Matkakeskuksen uudistushanketta edelsi vuosien kaavoitus- ja suunnittelutyö.[111] Alueen infrastruktruuria uusittiin laajasti muun muassa siirtämällä maanalainen puro tulevien tornitalojen tieltä.[112] Technopolis ilmoitti kesällä 2015 vetäytyvänsä hankkeesta.[113] Matkakeskuksen, Kuopion Portin,[114] rakentaminen käynnistyi keväällä 2018.[115]

Tiedepuisto kasvaa, korkeakoulut yhdelle kampukselle
Savilahdessa sijaitseva Kuopion tiedepuisto on kasvanut nopeaa vauhtia läpi koko 2000-luvun. Tiedepuistossa sijaitseva Technopolis Kuopio on nykyisin jo 3000 työpaikan yhteisö. Savonia-ammattikorkeakoulun 12200 neliömetrin tilat sijaitsevat nykyään Technopoliksen kiinteistössä. Savilahdessa opiskelee noin 2000 ammattikorkeakouluopiskelijaa.[116] 2020-luvulla Savilahdesta kasvaa eurooppalaisittain merkittävä opiskelu- ja osaamiskeskittymä, minkä tarpeisiin alueelle rakennetaan kokonainen asuinalue. Hankkeet ja projektit ovat käynnistyneet 2010-luvun lopulla.[117] Savilahden alueella on nykyään yli 9000 opiskelijaa ja 10 000 työpaikkaa, mutta määrä tulee kasvamaan useilla tuhansilla 2020-luvun aikana.[118]
Tilastoja
Työpaikkoja vuoden 2016 lopulla oli yhteensä 50877. Kuopion työttömyysaste syyskuun lopussa 2018 oli 9,6 %, vuosi sitten 11,0 %. Työttömyysaste laski 1,4 prosenttiyksikköä edellisen vuoden syyskuun loppuun verrattuna. Työttömiä oli 752 vähemmän kuin edellisen vuoden syyskuussa. Työllisenä oli 45364 eli 89,3% työvoimasta. Työvoiman ulkopuolella olevien suurin ryhmä on eläkeläiset (25056 henkilöä). Eläkeläisten määrä on kasvanut 10 vuodessa (2002–2012) 13,1%. Opiskelijoiden määrä on ollut vuodesta 2011 noin 10000.
Vuonna 2011 työpaikoista 81,9% oli palvelujen toimialalla. .
Työpaikat aloittain vuonna 2011
Terveys- ja sosiaalipalvelut 10755, kauppa-, majoitus- ja ravitsemistoiminta 7479, julkinen hallinto ja koulutus 6939, hallinto- ja tukipalvelut 3588, rakentaminen 3502, teollisuus 3400, ammatillinen, tekninen ja tieteellinen toiminta 2771, kuljetus ja varastointi 2573, muut yhteiskunnalliset ja henkilökohtaiset palvelut 2293, informaatio ja viestintä 1522, maa-, metsä- ja kalatalous 1248, rahoitus ja vakuutus 875, kiinteistöala 548, kaivostoiminta, energia-, vesi- ja ympäristönhuolto 544 sekä tuntematon 497.
Vuonna 2011 miestyöntekijöistä 11,1% ja naistyöntekijöistä 5,3% toimi yrittäjinä. Yhteensä yrittäjiä oli 3934.
Kuopion työttömyysaste oli 11,8% vuoden 2014 tammi–kesäkuun aikana. Vertailukaupunkien kesken Kuopio sijoittuu työttömyyden osalta viidenneksi. Kuopion työttömyys on koko maahan vertailtaessa alle keskitason.[119]
Koulutus- ja tutkimuslaitokset

Korkeakoulut Kuopiossa[120]KorkeakouluOpiskelijoita Kuopiossa(2006)Kuopion yliopisto6400Savonia-ammattikorkeakoulu5150Humanistinen ammattikorkeakoulu150Sibelius-Akatemia100
Kuopio on aina ollut ja on edelleen koulukaupunki.[121][122] Historian saatossa Kuopiossa on tehty useampiakin päänavauksia koulutuksessa. Yrjö Maunu Sprengtportenin perustama Suomen ensimmäinen maavoimien upseerikoulu[123] – Haapaniemen sotakoulu (nykyisessä Satamapuistossa) – aloitti vuonna 1780, suomenkielinen sokeainopetus alkoi Kuopiosta vuonna 1871[124] (kuuromykkäinkoulu 1862[125]). Mm. Minna Canthin voimakkaan panoksen myötä perustettiin ensimmäinen suomenkielinen Kauppakoulu vuonna 1887, jonka johtokunnassa Canth toimi aina kuolemaansa vuonna 1897 saakka, sekä yliopistoon johtava Yhteiskoulu toisena, kuusi vuotta Helsingin jälkeen vuonna 1892.[126]
Nykyään kaupungissa on 40 peruskoulua (9414 oppilasta[120]) ja Alavan koulu (sairaalakoulu), 5 lukiota (2287 opiskelijaa[120]) ja aikuislukio (297 opiskelijaa[120]) sekä kansalaisopisto. Esiopetuksen piirissä on 923 oppilasta.[120]
Tärkeimmät ammatillisen ja korkeakoulutuksen oppilaitokset ovat Itä-Suomen yliopisto ja Sibelius-Akatemian Kuopion osasto, Pelastusopisto, Savonia-ammattikorkeakoulu sekä Savon ammatti- ja aikuisopisto. Lisäksi koulutusta tarjoaa muun muassa Palvelualan Opisto Kuopio, johon on yhdistetty myös Kuopion talouskoulu, sekä Kuopion konservatorio, Pohjois-Savon opisto ja Humanistinen ammattikorkeakoulu. Itä-Suomen yliopisto on pärjännyt suomalaisittain kansalinvälisissä vertailuissa merkittävän hyvin viime vuosina[127][128], ja Savonia-ammattikorkeakoulusta on kasvanut aikojen saatossa yksi Suomen monipuolisimmista ja suurimmista ammattikorkeakouluista.
Toisen asteen ammatillisessa koulutuksessa opiskelijoita on noin 4000, lukioissa 2600, ammattikorkeakouluissa 5300 ja yliopistoissa 6500.[120] Kaikki koulutusasteet (mukaan lukien esi- ja perusopetus) yhteenlaskettuna Kuopiossa on yli 30000 oppilasta tai opiskelijaa, mikä muodostaa noin kolmasosan koko väestöstä.[120]
Kuopiossa työttömistä noin 56% ja työllisistä noin 48% oli keskiasteen koulutuksen saaneita vuonna 2012.[129]
Kuopiolaisten koulutustaso on korkea. 15 vuotta täyttäneistä kuopiolaisista 71,7% on suorittanut vähintään keskiasteen tutkinnon (koko maa 65,5%). Vuonna 2008 peruskoulun päättäneistä sijoittui 52,1% lukiokoulutukseen, 38,1% ammatillisiin ja 9,8% ei jatkanut tutkintotavoitteista opiskelua. Koulutuksen ulkopuolelle jääneiden osuus on vähän pienempi kuin koko maassa (7,6%), mutta suurten kaupunkien keskitasoa.[130]
Yliopiston ja ammattikorkeakoulun tutkimuslaitosten lisäksi muun muassa Eviralla, Geologian tutkimuskeskuksella, Ilmatieteen laitoksella, Kansanterveyslaitoksella, Puolustusvoimilla, Työterveyslaitoksella, ja Valtion teknillisellä tutkimuskeskuksella on omat yksiköt Kuopion Savilahdessa sijaitsevassa tiedepuistossa.
Hallinto ja päätöksenteko

Toiminta-ajatus
Kuopion kaupunki tarjoaa asukkailleen ja elinkeinoelämälle toimivan palvelu- ja yhdyskuntarakenteen sekä hyvän elin- ja toimintaympäristön. Toimintaa suuntaa kestävä kehitys ja toisista välittäminen.[63]
Visio
Uudelle avoin kansainvälinen hyvinvointiosaamisen kaupunkiseutu.[63]
Painotusalat
Bio-, terveys- ja ympäristötieteet sekä niihin liittyvä teknologia (erityisesti sensoriteknologia) ja tietotekniikka.[63]
Terve Kuopio -hyvinvointihanke, Kuopion seudun hyvinvointiosaamiskeskus ja kansainvälisyys.[63]
Johtamisjärjestelmä
Hallinto perustuu Balanced Scorecard-mallin mukaiselle kaupunkistrategialle.[63] Johtamisjärjestelmän keskeisinä osina ovat myös toimialakohtaiset sekä poikkihallinnolliset strategiat ja strategiaohjelma vuoteen 2012.[63]
Kaupunginvaltuusto

Kaupunginhallitus
Kaupunginhallituksen paikkajako:

Keskusta 3 paikkaa
Kokoomus 2 paikkaa
SDP 2 paikkaa
Vihreä liitto 2 paikkaa
Perussuomalaiset 1 paikka
Vasemmistoliitto 1 paikka
Puheenjohtajana toimii Antti Kivelä (kesk.[134]).
Kaupunginjohtajat

[135]
[136]
[137]
Ystävyyskaupungit

 Jönköping, Ruotsi
 Bodø, Norja
 Svendborg, Tanska
 Alūksne, Latvia
 Pitkäranta, Venäjä
 Pihkova, Venäjä
 Castrop-Rauxel, Saksa
 Gera, Saksa

 Besançon, Ranska
 Opole, Puola
 Györ, Unkari
 Craiova, Romania
 Minneapolis, Yhdysvallat
 Winnipeg, Kanada
Pudong, Kiina
Lääne-Virun maakunta, Viro

Tunnettuja kuopiolaisia

Monet Suomen eturivin kirjailijoista, poliitikoista, toimittajista sekä urheilijoista ovat lähtöisin Kuopiosta.
Katso myös

Kuopion Energia
Kuopion kauppahalli
Luettelo Kuopion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Nailonsukkamurhat
Puijo

Rissalan lentoturma
Savolaiset
Savonia-kirjallisuuspalkinto
Savon Sanomat

Lähteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Massachusetts on Yhdysvaltain osavaltio, joka sijaitsee koillisrannikolla, Uudeksi-Englanniksi kutsutulla kuuden osavaltion kattavalla alueella. Yhdysvaltain ensimmäisiin osavaltioihin kuuluvan Massachusettsin väkiluku on noin  suhteellisen pienellä alueella, jonka itäosassa on kaupunki- ja esikaupunkialueita ja länsiosassa pääasiassa maaseutua. Osavaltion pääkaupunki on Boston.
Maantiede
Sijainti ja maastonmuodot

Massachusettsia rajaavat pohjoisessa New Hampshire ja Vermont, lännessä New York, etelässä Connecticut ja Rhode Island sekä idässä Atlantin valtameri.[1] Osavaltion kaakkoisosassa on kädenmuotoinen niemi Cape Cod. Martha’s Vineyard- ja Nantucketsaaret sijaitsevat Cape Codista etelään.[2]
Massachusetts tunnetaan lempinimellä Bay State, Lahtien osavaltio. Tällä viitataan itärannikon suuriin Massachusetts Bay- ja Cape Cod Bay -lahtiin, joiden rannalle seudun ensimmäiset asutuskeskukset perustettiin.[3]
Näiden lisäksi suuriin lahtiin kuuluu Buzzards Bay etelässä. Muutamat Massachusettsin ja Rhode Islandin välisellä rajalla sijaitsevat kaupungit ovat lahdella nimeltä Narragansett Bay.
Suuria jokia ovat Charles, Connecticut, Hoosic, Housatonic ja Merrimack.[1]
Massachusettsin korkein kohta on Berkshiren piirikunnassa oleva Mount Greylockin huippu.[4]
Etymologia

Massachusettsin osavaltion nimi on johdettu alueella asuneen alkuperäiskansan massachusetien omakielisestä nimestä mass-achu-sets. Heidän kielessään mass tarkoittaa suurta, achu kukkulaa ja sets on sijaintia ilmaiseva pääte. Siten nimi Massachusetts on vapaasti käännettynä ”suuren kukkulan juurella” tai ”suuren kukkulan liepeillä” tai vielä tarkemmin ”kukkulajonon juurella”.[2] Nimeen viittaavat kukkulat ovat Blue Hills -luonnonpuistossa. Erityisesti nimen syntyyn liittynee Great Blue Hill Miltonin ja Cantonin rajamailla Bostonin luoteispuolella.[5]
Massachusetts Bayn pohjukassa Charles Riverin suulla sijaitseva pääkaupunki Boston on osavaltion suurin kaupunki. Pääosa Bostonin suurkaupunkialueen miltei  ihmisestä asuu varsinaisen kaupungin rajojen ulkopuolella esikaupunkialueilla pienehköissä kunnissa (vertaa suomalainen kirkonkylä) ja pikkukaupungeissa.
Läntinen Massachusetts, erityisesti Berkshiren piirikunta Appalakkien juurella osavaltion länsirajalla, on harvaan asuttua maaseutua. Suurin väestötiheys läntisessä Massachusettsissa on pohjoisesta etelään virtaavan Connecticut-joen rannoilla, alueella, jota kutsutaan Pioneer Valleyksi.
Ilmasto
Massachusettsin ilmastoon vaikuttavat sijainti valtameren rannalla ja maastonmuodot. Ilmastollisesti se voidaan jakaa länsiosaan, keskiosaan ja rannikkoon. Sää on luonteeltaan vaihtelevaa, eivätkä keskiarvot aina kuvaa tyypillisiä olosuhteita.[6]
Koko vuoden keskilämpötila on länsiosassa noin , keskiosassa  ja rannikolla . Korkeus ja kaupunkien lämpösaareke aiheuttavat tästä suuriakin poikkeamia. Kasvukausi kestää lännessä 120–140, keskiosassa 140–160 ja rannikolla 160–200 päivää.[6]
Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Bostonissa on noin . Keskimääräinen alin lämpötila on siellä pakkasen puolella joulukuusta maaliskuuhun, kylmimmillään tammikuussa −5,4astetta.[7]
Sadetta saadaan keskimäärin tasaisesti ympäri vuoden, noin joka kolmas päivä, eikä alueella ole säännöllistä sade- ja kuivaa kautta. Pitkät kuivat jaksot ovat vaivanneet Massachusettsia vuosina 1964–1966 ja 2001–2002. Sademäärän pitkäaikaiset keskiarvot ovat eri asemilla 1000–1300 millimetriä vuodessa. Vuosittaisesta sateesta tulee lumena rannikon Cape Codissa 500–750, sisämaassa 1500–2000 millimetriä.[6]
Luonto ja luonnonsuojelu
Massachusettsin metsissä elää peuroja, majavia, piisameita, minkkejä, saukkoja, jäniksiä, kettuja, pesukarhuja ja maaoravia, joskus myös karhuja ja hirviä. Merkittäviä riistalintuja ovat röyhelöpyy, villi kalkkuna ja fasaani.[2]
Massachusettsin kansalliskukka on kanervakasveihin kuuluva Epigaea repens, kansallispuu valkojalava Ulmus americana ja nimikkolintu amerikanhömötiainen.[5]
Osavaltion alueella on noin 150osavaltionmetsää ja puistoa. Luontoa suojellaan myös 12varsinaisella luonnonsuojelualueella. Bostonin lähellä on Yhdysvaltojen suurin puulajipuisto Arnoldin Arboretum.[2]
Historia

Nykyisen Massachusettsin alue on ollut asuttuna noin kymmenentuhannen vuoden ajan. Ennen eurooppalaisia siellä asui Algonkin-kieliä puhuvia intiaaneja. Eurooppalaisten saapuessa heitä oli kymmeniätuhansia. Tunnetuimmat intiaaniyhteisöt olivat Massachusett, Wampanoag, Pennacook, Mahican (Stockbridge), Pocumtuck ja Nipmuck. Eurooppalaisten mukanaan tuomat taudit surmasivat jopa  alueen intiaaniväestöstä jo 1600-luvun alkupuolella.[8]
Leif Erikssonin kerrotaan käyneen Cape Codin vaiheilla noin vuonna 1003.[2] Todennäköisesti ranskalaiset ja espanjalaiset kalastajat ovat käyneet rannikolla jo varhain pyytämässä turskaa.[8]
Ensimmäiset eurooppalaiset, jotka saapuivat 1600-luvun alussa Massachusettsiin, olivat varhaisia uudisraivaajia ja puritaaneiksi kutsuttuja Englannin protestantteja. He saapuivat Pohjois-Amerikkaan paettuaan uskonvainoja ja etsivät uskonnonvapautta uudelta mantereelta. Uudisasukkaat perustivat Plymouthin vuonna 1621 ja Bostonin 1629. Niistä muodostuivat pian alueen tärkeimmät keskukset.
Noin sataviisikymmentä vuotta myöhemmin Massachusettsista tuli "Vapauden kehto" Bostonin vallankumouksellisille. Kun Bostonissa heitettiin tullista vapautettu teelasti mereen, siitä tuli vuonna 1776 Yhdysvaltain vapaussotana tunnettujen ja kolmentoista siirtokunnan itsenäisyyteen johtaneiden taistelujen aloituspaikka.
Yhdysvaltain alkuaikojen isänmaallisista vaikuttajista kaksi maan presidenttiä olivat kotoisin Massachusettsista: järjestyksessä toinen presidentti John Adams ja myöhemmin tämän poika, kuudes presidentti John Quincy Adams.
1700-luvulla Massachusettsin pääelinkeino vaihtui maanviljelystaloudesta valmistavaan teollisuuteen. Osavaltion halki virtaavat lukuisat joet tarjosivat energianlähteen monille kenkä-, huonekalu- ja vaatetehtaille. Kun teollisuus levisi halvemman työvoiman etsinnässä etelää kohti 1800-luvulla, Massachusettsin talouskehitys kääntyi laskuun.[2] Vasta 1970-luvulla talous alkoi piristyä, kun alueen lukuisista eliittiyliopistoista ja -korkeakouluista valmistuneet perustivat Bostonin lähiöihin korkean teknologian yrityksiä. 1990-luvulla Massachusettsin hyvin koulutettu väestö tulia bioteknologian ja informaatioteknologian kasvua.[2]
Kennedyjen suku on vaikuttanut Massachusettsin politiikassa ja talouselämässä yli sadan vuoden ajan.[9]
Hallinto ja politiikka

Massachusettsin lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on , alahuoneessa eli edustajainkokouksessa . Sekä senaatin että alahuoneen jäsenet valitaan kahdeksi vuodeksi kerrallaan.[10]
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri. Hänet valitaan neljän vuoden kaudelle, sama henkilö voidaan valita uudelleen ilman kausirajoituksia. [11]
Massachusetts on jaettu .[12]
Yhdysvaltain osavaltioista vapaamielisimpiin kuuluvaa Massachusettsia pidetään progressiivisen ja liberaalin ajattelun kehtona, ja demokraattinen puolue on perinteisesti nauttinut siellä suurta kannatusta. Vuonna 2004 Massachusetts oli ensimmäinen osavaltio, jossa samaa sukupuolta olevat saivat sekä laillisesti mennä naimisiin keskenään että samat lain suomat oikeudet kuin heteroavioparit. Massachusetts on myös ensimmäinen Yhdysvaltain osavaltio, joka sääti kaikille aikuisille pakollisen sairausvakuutuksen heinäkuuhun 2007 mennessä.[13] Osavaltiossa päätettiin sallia kannabiksen viihdekäyttö vuoden 2016 presidentinvaalien yhteydessä suoritetussa äänestyksessä.[14]
Talous
Massachusettsin bruttokansantuote vuonna 2010 oli  dollaria, jolla se oli Yhdysvaltojen osavaltioista 13. tilalla.[15]
Maatalouden tärkeimmät tuotteet ovat kasvihuone- ja taimitarhatuotteet, karpalot, maitotuotteet, maissi ja omenat. Kalastus on tärkeä talouden osa-alue. New Bradfordissa tuotetaan puolet koko maan kampasimpukoista. Massachusettsissa louhitaan kiveä ja kaivetaan savea, soraa ja hiekkaa.[16]
Osavaltion seitsemän suurinta työllistäjää ovat Bostonissa ja Cambridgessa toimivia sairaaloita ja tutkimuslaitoksia.[17]
Massachusettsin sähköenergiasta tuotetaan  maakaasun ja  kivihiilen avulla, ja  tulee uusiutuvista energianlähteistä kuten biomassasta ja vesivoimasta (2011).[18]
Liikenne
Massachusettsissa on 26lentoasemaa.[19] Suurin niistä on Loganin kansainvälinen lentoasema.[20] Osavaltion  vilkkaimmat ovat Bostonin, Fall Riverin ja New Bedfordin satamat.[21]
Väestö
Massachusettsin  asukkaasta  on valkoisia. Osuus on hiukan suurempi kuin Yhdysvalloissa keskimäärin, joka oli  vuosina 2010–2012).[22][23]

Koulutus

Massachusettsin korkeakoulujen ja yliopistojen menestys sekä alueen teknologinen kehitys jatkuu edelleen. Esimerkiksi Massachusetts Institute of Technology (MIT) ja Harvardin yliopisto ovat aloillaan maailman korkeakoulujen huippuja. Tunnettu Yliopistoranking-luettelo Academic Ranking of World Universities (ARWU) eli Shanghai-ranking sijoitti vuonna 2013 Harvardin ensimmäiseksi ja MIT:n sijalle 4.[24]
Vuoden 2014 4icu-luettelossa kärkipaikkoja pitävät[25]
Massachusetts Institute of Technology
Harvardin yliopisto
Boston University
Tufts University
University of Massachusetts Amherst
Boston College
Northeastern University
Brandeis University
Worcester Polytechnic Institute
Mount Holyoke College
Kulttuuri
Massachusettsin kulttuurin ydin syntyi vanhan maailman perinteiden kohdatessa uuden maailman hengen. Varhaisten puritaanien saarnoihin, päiväkirjoihin ja runouteen kirjattiin amerikkalaisen kansanluonteen perusta. Heidän seuraajansa, kuten concordilaiset Ralph Waldo Emerson, Henry David Thoreau ja Louisa May Alcott, aloittivat yhdysvaltalaisen kirjallisuuden. [2]
Massachusetts Film Office tarjoaa verohelpotuksia suurille Massachusettsissa kuvattaville elokuvaprojekteille. Se on houkutellut suuria projekteja Hollywoodista Bostonin seudulle ja työllistänyt sitä kautta alan ammattilaisia. Isojen hankkeiden perässä tulee pienempiä filmintekijöitä.[26]
Bostonin maraton on maailman vanhin vuosittainen massajuoksutapahtuma: Se on järjestetty vuodesta 1897.[2]
Ammattilaisurheilu
Seuraavassa taulukossa on Massachusettsin osavaltion alueella toimivia, merkittäviä ammattilaisurheilujoukkueita. Springfieldissä on Yhdysvaltojen ammattilaiskoripallon Hall of Fame ja Holyokessa lentopallon Hall of Fame.

Massachusettsilaisia merkkihenkilöitä
Kuuluisia poliitikkoja

John Adams, Yhdysvaltain toinen presidentti (1797–1801)
John Quincy Adams, kongressiedustaja, senaattori, Yhdysvaltain kuudes presidentti (1825–1829)
Samuel Adams, Yhdysvaltain vapaussodan patriootti
George H. W. Bush, Yhdysvaltain 41. presidentti (1989–1993)
Calvin Coolidge, Yhdysvaltain 30. presidentti (1923–1929)
Michael Dukakis, kuvernööri, demokraattien presidenttiehdokas (1988)
[27]

Benjamin Franklin, Yhdysvaltain vapaussodan patriootti, keksijä
Oliver Wendell Holmes, Jr., Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari
Edward M. Kennedy, senaattori
John F. Kennedy, Yhdysvaltain 35. presidentti (1961–1963)
Robert F. Kennedy, senaattori, demokraattien presidenttiehdokas (1968)
John Kerry, ulkoministeri 2013–, demokraattien presidenttiehdokas (2004)

Katso myös
Puritanismi
Salemin noitaoikeudenkäynnit
Kiitospäivä
Historiallisia tapahtumia:
Amerikan vallankumous
Bostonin teekutsut
Yhdysvaltain vapaussota
Lähteet

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Mitkä kunnat ja piirikunnat muodostavat Bay Area kaupunkiseudun?


Johann Sebastian Bach (31. maaliskuuta (J: 21. maaliskuuta) 1685 Eisenach – 28. heinäkuuta 1750 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari ja urkuri. Hän oli barokin ja samalla koko taidemusiikin historian merkittävimpiä säveltäjiä. Bach sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä oopperaa lukuun ottamatta.
Elämä
Nuoruus
Johann Sebastian Bach syntyi Eisenachissa itäisessä Saksassa musikaaliseen perheeseen. Hänen vanhempansa kuolivat, kun hän oli yhdeksänvuotias, ja hän muutti asumaan veljensä Johann Christophin luokse Ohrdrufiin. Viiden lyseovuoden jälkeen Bach lähetettiin 15-vuotiaana Lüneburgiin, jossa hän lauloi poikakuorossa äänenmurrokseen asti.
Ei tiedetä tarkasti, kuinka nuorena Bach hankki urkujensoittotaitonsa, mutta on syytä olettaa, että osuutta asiaan on veli Johann Christophilla. Lüneburgissa taas vaikuttajana on saattanut olla Johanniskirchen urkuri Georg Böhm. Jo 17-vuotiaana Bach sai urkurin paikan Sängerhausenista, mutta herttua kumosi päätöksen ja palkkasi vanhemman ehdokkaan.
Vieraillessaan muutamia kuukausia myöhemmin Arnstadtissa, lähellä syntymäkaupunkiaan tarkastaakseen uudet urut, Bach teki niin suuren vaikutuksen valtaapitäviin, että sai jo toiselle luvatun urkurin paikan. On arvoituksellista, kuinka Bach on jo näin nuorena saattanut olla niin arvostettu urkujenrakennuksen tuntija, että urkujentarkastusvastuu uskottiin hänelle.
Arnstadtissa Bachia pidettiin liian nuorena opettamaan kuorolaisia, mikä synnytti riitoja Bachin ja auktoriteettien välille. Esimerkiksi Geyersbach-nimisen fagotistin kanssa Bach joutui tappeluun, jossa ehti käyttää miekkaansakin kiistakumppanin vaatteiden silpomiseen. Tilannetta ei parantanut myöskään se, että Bach otti pitkän vapaan kävelläkseen Lyypekkiin kuuntelemaan Dietrich Buxtehuden urkujensoittoa. Koska Bach oli kaiken lisäksi taitava viulisti, on syytä olettaa, että hän Lyypekissä ollessaan soitti Buxtehuden järjestämässä Abendmusik-konsertissa viulua.
Vuonna 1707 Bach erosi Arnstadtin virastaan ja otti tilalle paikan Mühlhausenissa. Samana vuonna hän meni naimisiin serkkunsa Maria Barbara Bachin kanssa, jonka kanssa hän sai seitsemän lasta. Vuotta myöhemmin hän soitti urkuja Weimarin herttualle, joka lupasi Bachille parempaa paikkaa urkurina, kamarimuusikkona ja myöhemmin konserttimestarina. Weimarissa hän kehitti säveltämistään, ja sovitti muun muassa Antonio Vivaldin konserttoja uruille ja cembalolle. Vivaldin tuotanto vaikutti sitä kautta hänen myöhempiin viulukonserttoihinsa. Valtaosan Bachin urkumusiikista uskotaan olevan peräisin Weimarin-ajalta.
Vuonna 1716 Bach kuuli, että herttua oli suunnittelemassa Bachille luvattua kapellimestarin paikkaa Georg Philipp Telemannille, mihin hän vastasi hankkimalla itselleen vastaavan paikan Köthenistä (vanh. Cöthen). Bachin suunnitelmien estämiseksi herttua vangitutti tämän marraskuussa 1717. Kuukautta myöhemmin Bach vapautettiin, ja hän siirtyi suunnitelmiensa mukaisesti prinssi Leopoldin palvelukseen Kötheniin. Siellä Bach sävelsi kuuluisat Brandenburgilaiset konserttonsa, joissa erilaiset soolosoitinten ryhmät soittavat muun orkesterin säestäessä. Osa yhdistelmistä oli poikkeuksellisia: viidennessä konsertossa soolosoittimina ovat viulu, huilu ja cembalo. Näitä nykyään suunnattoman arvostettuja konserttoja ei kuitenkaan ilmeisesti Bachin aikana esitetty niiden vaativuuden vuoksi. Muita tämän kauden teoksia olivat Italialainen konsertto ja ensimmäinen osa teoksesta Das wohltemperierte Klavier, jossa jokaiseen sävellajiin on sävelletty preludi ja fuuga.
Thomasschule

Vuonna 1720 Bachin ollessa 36-vuotias hänen vaimonsa kuoli, ja vuotta myöhemmin hän otti uudeksi vaimokseen Anna Magdalena Wilcken, jonka kanssa hän sai yhteensä 13 lasta. Wilcke oli itsekin musikaalinen, ja hän tuki Bachin säveltämistä samoin kuin Bach tämän laulu-uraa. Myös prinssi Leopold meni naimisiin samoihin aikoihin, ja koska tämän vaimo ei pitänyt musiikista, alkoi Bachin ura Köthenissä kohdata vastatuulta. Hänen onnekseen vuonna 1722 avautui Tuomaskirkon vieressä sijainneessa Tuomaskoulussa () Leipzigissa kanttorin virka, jota siihen saakka oli hoitanut Johann Kuhnau.[1] Virkaa tarjottiin ensin Telemannille ja sitten Johann Graupnerille, mutta nämä eivät voineet lähteä työnantajiensa palveluksesta. Bach otti paikan vastaan, muutti Leipzigiin vuonna 1723 ja vietti kaupungissa koko loppuelämänsä.
Bachin tehtäviin kuului opettamisen lisäksi kantaattien tekeminen sunnuntain jumalanpalveluksiin ja kirkollisia juhlapäiviä varten. Koulun laulajien ja soittajien suuren määrän ansiosta hän pystyi säveltämään myös suurimittaisia teoksia, kuten Johannes-passion ja Matteus-passion, joka sai ensiesityksensä Tuomaskirkossa vuonna 1727 tai 1729. Huolimatta tuotteliaasta innokkuudestaan työssään Bach ilmaisi tyytymättömyytensä paikkaansa kirjeessään eräälle diplomaatille vuonna 1730; myöhemmin hän koetti tuloksettomasti hakea paikkaa Dresdenistä. Hänen työmääränsä kasvoi entisestään, ja lopulta hän joutui olemaan poissa eräistä kirkollisista tehtävistä joko opettamisen tai sävellystyön takia.
Myöhäinen elämä

Bach ei elinaikanaan käynyt kertaakaan saksankielisen alueen ulkopuolella. Pohjoisimmillaan hän kävi Lyypekissä, etelässä Karlsbadissa, lännessä Kasselissa ja idässä Dresdenissä. Elämänsä viimeisenä vuosikymmenenä Bach sävelsi monia fuugia sekä vuonna 1741 Goldberg-muunnelmat, joiden kerrotaan olleen tarkoitettu hänen oppilaansa, Johann Gottlieb Goldbergin, soitettaviksi.
Viimeisinä aikoina syntyivät myös Bachin pääteoksiin kuuluva h-molli-messu sekä kesken jäänyt Die Kunst der Fuge.
Bachilla oli ongelmia näön kanssa. Maaliskuun lopulla vuonna 1750 hän pyysi apua Leipzigiin tulleelta englantilaiselta silmälääkäriltä John Taylorilta. Taylor leikkasi Bachin silmät. Tämän jälkeen hän sokeutui täysin ja kuoli neljä kuukautta myöhemmin.[2]
Kuoleman jälkeen

Bachin perintö jäi elämään hänen lukuisissa musikaalisesti lahjakkaissa lapsissaan, joista Wilhelm Friedemann Bach, Johann Gottfried Bernhard Bach, Johann Christoph Friedrich Bach, Johann Christian Bach ja ehkä merkittävimpänä Carl Philipp Emanuel Bach, loivat itselleen ammattimuusikon uran. Myös Bachin tyttäret mitä todennäköisimmin lauloivat ja soittivat hänen esityksissään.
Bachin maine hänen elinaikanaan perustui sävellystaidon lisäksi hänen mestarilliseen soittotekniikkaansa uruilla. Osa hänen valtavasta tuotannostaan ei ole säilynyt meidän päiviimme asti, sillä jopa Bach itse suhtautui moniin sävellyksiinsä kertakäyttömateriaalina. Lisäksi monet Bachin teokset olivat aikansa soitin- ja soittotekniikan huomioon ottaen hyvin vaikeita ja niitä esitettiin sen vuoksi vähän.
Bachin kuoleman jälkeen hänen nuottikäsikirjoituksensa jaettiin hänen kahden poikansa Carl Philipp Emanuelin ja Wilhelm Friedemannin kesken. Wilhelm Friedemann oli jo isänsä elinaikana joutunut usein taloudellisiin vaikeuksiin, ja tämän kuoleman jälkeen hänen täytyi rahapulassa myydä monia isänsä käsikirjoituksia, joista osa katosikin näin jäljettömiin. Carl Philipp Emanuelin huostaan jääneet käsikirjoitukset puolestaan säilyivät suurimmalta osaltaan. 1800-luvulla Felix Mendelssohn nosti esiin muun muassa Matteus-passion, joka esitettiin nyt ensimmäistä kertaa mestarisäveltäjän kuoleman jälkeen ja joka sai valtavan menestyksen. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa monet Bachin sävellyksistä löytyivät uudestaan, ja Bachin musiikkia esitetään nykyisin enemmän kuin koskaan aikaisemmin. 1900-luvun jälkipuoliskolla heräsi kiinnostus myös Bachin musiikin esittämiseen autenttisin soittimin ja kokoonpanoin, ja lisäksi on yritetty rekonstruoida alkuperäistä barokki-ihanteiden mukaista esitystyyliä.
Musiikki
Yleistä
Yleisesti katsotaan, että barokkiajan musiikki huipentui häneen, ja sen voidaan myös katsoa päättyneen hänen kuoltuaan. Bach joutui elinaikanaan mm. Johann Adolph Scheiben arvostelemaksi musiikillisesta vanhakantaisuudestaan, koska ei seurannut orastavaa galanttia tyyliä. Hän oli Vivaldin ja Telemannin ohella yksi musiikkihistorian tuotteliaimmista säveltäjistä: yli 1000 teoksen tiedetään syntyneen Bachin kynästä. Hän sävelsi valtavasti kirkollista musiikkia, kuten messuja, oratorioita, passioita ja ainakin 215 kantaattia; konserttoja eri soittimille kuten klaveerille, cembalolle ja viululle; teoksia yksittäisille soittimille kuten klaveerille, luutulle, viululle ja sellolle; urkumusiikkia kuten fuugia ja preludeja; sekä runsaasti kamarimusiikkia. Fuugan hän kehitti täydellisyyteen: hän loi hyvin monimutkaisia, mutta silti kauniita melodioita, jotka kehittyivät kappaleissa samanaikaisesti useamman melodian ryhmissä, kontrapunktisesti.
Kari Rydman on verrannut Bachia musiikin historiassa kahtaalle heijastavaan peiliin. Toisaalta Bach kokosi yhteen kaiken sen, mitä ennen häntä oli saatu aikaan, ja kohotti edeltäjiensä kehittämät muodot taiteellisesti ja teknisesti huippuunsa, jopa niin, että monessa tapauksessa ei enää ollut pääsyä eteenpäin. Toisaalta hän viitoitti musiikin tulevan kehityksen noin vuosisadan ajaksi ennakoiden ne tunnukset ja menetelmät, joiden mukaan Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven ja muut myöhemmät säveltäjämestarit avasivat uusia näkymiä.[3]
Kaudet
Musiikkitieteilijät ovat löytäneet Bachin tuotannosta karkeasti kolme tyylikautta.
Ensimmäisen kauden loppuna voidaan pitää vuotta 1713. Tälle ajalle sijoittuvissa teoksissa (jotka ovat lähinnä urku- ja klaveeriteoksia) kuuluu voimakkaana saksalaisen 1600-luvun loppupuolen sävellysperinteen vaikutus. Bachin esikuvana toimineet saksalaiset säveltäjät olivat saaneet vaikutteita Ranskasta ja Italiasta, mutta eivät olleet omaksuneet Napolin ja Venetsian uusia oopperatyylejä. Yhtään oopperaa Bach ei uransa luonteen vuoksi koskaan säveltänyt, joskin passiot ja jotkin maalliset kantaatit muistuttavat kuunneltuina pitkälti oopperoita resitatiivien viedessä juonta eteenpäin.
Vuodesta 1713 vuoteen 1739 ulottuvalla mestaruuden jaksolla Bach sai vaikutteita aikansa uusista italialaisista musiikkityyleistä, erityisesti italialaisesta konserttomuodosta. Tämän kauden tuotannossa italialaisen tyylin melodinen selkeys ja kadenssien määrittelemät rakenteet kohtaavat luterilaisten koraalien vakavuuden ja saksalaisen kontrapunktiperinteen.
Bachin viimeisen luomiskauden aloittaa Clavier-Übung III. Myöhäisen luomiskauden sävellyksissään Bach tuotti Ludwig van Beethovenin lailla enimmäkseen soitinmusiikkia (lukuun ottamatta h-molli-messua). Loppukauden sävellyksille oli ominaista, ettei niitä useinkaan sävelletty mitään tiettyä esitystä varten, vaan paremminkin ehkä eräänlaiseksi säveltäjämestarin musiikilliseksi testamentiksi.
Wolfgang Schmieder luetteloi Bachin tuotannon vuonna 1950, ja tämän luettelon pohjalta kaikille sävellyksille on olemassa BWV-luettelonumero (Bach-Werke-Verzeichnis).
Sävellyksiä
Orkesteriteoksia
Brandenburgilaiset konsertot nrot 1–6, BWV 1046–51
Sarja nro 1, C-duuri, BWV 1066
Sarja nro 2, h-molli, BWV 1067
Sarja nro 3, D-duuri, BWV 1068
Sarja nro 4, D-duuri, BWV 1069
Kuoroteoksia
Messu, h-molli, BWV 232
Matteus-passio, BWV 244
Johannes-passio, BWV 245
Jouluoratorio, BWV 248
6 Motettia, BWV 225-230
Magnificat, BWV 243
n.350 kantaattia joista n.209 on säilynyt. Kantaateista tunnetuimpia ovat:
BWV 4, Christ lag in Todesbanden
BWV 78, Jesu, der du meine Seele
BWV 80, Eine feste Burg ist unser Gott
BWV 82, Ich habe genug
BWV 140, Wachet Auf
BWV 147, Herz und Mund
BWV 202, Weichet nur, Betruebte Scatten
BWV 208, Was mir behagt
Teoksia kosketinsoittimille
Das Wohltemperierte Klavier I–II (48 preludia ja fuugaa), BWV 846–93
Goldberg-muunnelmat, BWV 988
Clavier-Übung
15 kaksiäänistä inventiota ja 15 kolmiäänistä sinfoniaa, BWV 772-801
Fantasia ja fuuga a-molli, BWV 904
Italialainen konsertto, BWV 971
Urkuteoksia

Fantasia ja fuuga c-molli, BWV 537
Preludi ja fuuga a-molli, BWV 543
Toccata ja fuuga d-molli, BWV 565
Toccata ja fuuga E-duuri, BWV 566
Orgelbüchlein, BWV 599–644,
Kamarimusiikkia
6 sonaattia viululle, huilulle ja pianolle, BWV 1020–1025
Die Kunst der Fuge, BWV 1080
Musikalisches Opfer, BWV 1079
Kuoroteosten preludit

Ääninäytteet

Lähteet

Citation error, replace with{{cite book| author = John Stanley| title = Classical Music – The Great Composers and their Masterworks| publisher = Mitchell Beazley| year = 1994| id = ISBN 1-85732-343-2}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Boyd, Malcolm| title = Bach| location = Helsingissä| publisher = Otava| year = 1991 (2. painos 2002)| version = (Bach, 1983.) Suomentanut Kati Hämäläinen| id = ISBN 951-1-09991-4}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Gardiner, John Eliot| title = Musiikkia taivaan holveissa: Johann Sebastian Bach – muotokuva| location = Helsinki| publisher = Fuga| year = 2015| version = (Music in the Castle of Heaven: A Portrait of Johann Sebastian Bach, 2013.) Suomentanut Sampsa Laurinen| isbn = 978-952-93-5106-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Rabe, Julius| title = Bach| location = Helsinki| publisher = Fazerin musiikkikauppa| year = 1958| version = (Bach, 1948.) Suomentaneet Anna Kerttu Wiik, Paavo Soinne}}
Aiheesta muualla

 Mutopia Project
Free scores by Johann Sebastian Bach at the International Music Score Library Project (IMSLP) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Saksalaiset säveltäjät
Luokka:Barokkisäveltäjät
Luokka:Vuonna 1685 syntyneet
Luokka:Vuonna 1750 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Mikä oli Johann Sebastian Bach ensimmäinen sävellys?


AMC Gremlin oli kaksiovinen, amerikkalaisen subcompact-kokoluokan auto, jota American Motors Corporation (AMC) valmisti sekä Yhdysvalloissa että Kanadassa. Lisäksi mallia valmisti lisenssillä meksikolainen Vehículos Automotores Mexicanos (VAM).
Oman aikakautensa amerikkalaisen autonvalmistuksen mittareilla Gremlin oli pieni, mutta myös hankinahinnaltaan ja käyttökuluiltaan edullinen auto.
Gremlinin suunnitteli, Richard A. Teaguen alkuperäisidean pohjalta, Hornetin lyhennetylle pohjalevylle, AMC:n suunnittelija Bob Nixon. Mallin tärkeimmät kilpailijat olivat Chevrolet Vega ja Ford Pinto, sekä tuontiautoista ikonimainen Volkswagen Kupla ja Pohjois-Amerikan markkinoille vahvaa tuloa tekevä Toyota Corona.
Gremlin esiteltiin markkinoille huhtikuun 1. päivänä vuonna 1970 ja kahdeksan tuotantovuotensa aikana mallia valmistettiin 671 475 kappaletta.
Vuosimallikohtaiset erot
1970
Ensimmäisenä mallivuotenaan Gremlin oli tarjolla kahtena eri versiona; "hinnat-alkaen"-versio oli kaksipaikkainen, kiinteällä takalasilla, kallimpi versio oli nelipaikkainen, alaskääntyvällä takaistuimella ja tavaratilaan paremman pääsyn mahdollistavalla avattavalla takalasilla. Vaikka Gremlin luokitellaan "hatchback"-malliksi, siinä ei ollut varsinaista isoa takaluukkua.
Yksi Gremlinin myyntivaltteja oli sen voimalinja. Muiden subcompact-luokan mallien joutuessa tyytymään nelisylinterisiin moottoreihin, ensimmäisen mallivuoden Gremlin oli varustettu vakiona 199 kuutiotuuman (3,3 l) 128 hevosvoimaisella kuusisylinterisellä rivimoottorilla ja optiolistalta oli valittavissa 232 kuutiotuuman (3,8 l) 145 hevosvoimainen versio. Nämä moottorit oli esitelty vuonna 1964 ja seitsemällä runkolaakeripukilla varustettuina ne olivat saaneet luotettavan ja taloudellisen moottorin maineen. 199 kuutiotuumaisen moottorin jatkeena oli vakiona kolmeportainen manuaalivaihteisto rattivalitsimella, 232 moottoriversion vakiovaihteisto oli sama mutta lattiavalitsimella. Kolmeportainen Borg-Warner-automaattivaihteisto rattivalitsimella oli saatavissa optiona molempiin moottorivaihtoehtoihin.
Kuusisylinteristen moottoreidensa ansiosta Gremlin oli muita saman kokoluokan autoja voimakkampi ja nopeampi, suuremmasta painostaan huolimatta. "Mechanics Illustrated"-lehden testissä Gremlin 232 automaattivaihteistolla saavutti kiihtyvyyden 0 - 60 mailia tunnissa ajassa 11,9 sekuntia ja huippunopeudeksi saatiin 100 mailia tunnissa. Mallin ensimmäisen vuoden myynti oli 25 300 kappaletta.
Tekniset tiedot

1971

Mallivuodelle 1971, neljän hengen versioihin, tuli tarjolle "X"-varustepaketti joka saavutti suuren suosion. Pakettiin kuului teippaukset korin kylkiin, korin värinen maskin kehys ja musta maski, erikoisvanteet Goodyear Polyglas D70x14 renkain, erillisistuimet edessä sekä "X"-embleemit.
Gremlinin kaksipaikkainen versio oli tarjolla toista ja samalla viimeistä kauttaan. Edellisen vuoden valinnaisesta 232 rivikuutosesta tuli vakiomoottori ja valinnaiseksi vaihtoehdoksi tuli pidempi-iskuinen, 258 kuutiotuuman (4,2 l) versio. Vuodelle 1971 moottoreiden puristussuhdetta laskettiin 8,5:1:sta 8:1:een. Tämä pudotti 232-moottorin tehon 135 SAE bruttohevosvoimaan, 258:n teho oli 150 SAE bruttohevosvoimaa.
Vuoden 1971 Gremlin oli hieman edellisvuotta kalliimpi. Mallia myytiin kyseisenä vuonna 53 480 kappaletta.
Tekniset tiedot

1972

Mallivuodelle 1972 Gremlin ei kokenut isoja ulkonäköön vaikuttavia muutoksia, mutta tekniikkapuolella tapahtui sitäkin enemmän. Valinnaiseksi moottorivaihtoehdoksi, kahden rivikuutosen rinnalle, tuli AMC:n 304 kuutiotuuman (5,0 l) V8-moottori. Valmistaja siirtyi käyttämään moottoreiden nimellistehon ilmoittamisessa uutta SAE nettohevosvoima-mittaustapaa. Tämän standardin mukaisesti 304:n ilmoitettu teho oli 150 hevosvoimaa, 232 rivikuutosen 100 hevosvoimaa ja 258 rivikuutosen 110 hevosvoimaa. Gremliniin tuli tarjolle myös täyssynkronoitu manuaalivaihteisto, tähän asti ainoa tarjolla ollut manuaalivaihteisto oli ollut synkronoimattomalla 1. vaihteella. Automaattivaihteistoissa siirryttiin käyttämään Chrysler Corporationin valmistamaa TorqueFlitea, aiemmin käytetyn Borg-Warnerin sijaan. AMC:n markkinointinimi uudelle automaatille oli Torque-Command. Myös auton alusta sai ajettavuutta ja turvallisuutta parantavia muutoksia.[1] Kaksipaikkainen perusversio pudotettiin pois mallistosta, sen myynti puolentoista vuoden tuotantonsa aikana oli vain 3017 kappaletta.
Vuonna 1972 AMC toi, ensimmäisenä autonvalmistajana, Pohjois-Amerikan markkinoille malliensa yhden vuoden tai 12 000 mailin täystakuun.[2] Samana vuonna kaikissa AMC:n moottoreissa tuli mahdolliseksi käyttää vähälyijyistä tai lyijytöntä bensiiniä. Autojen laatu oli kohdallaan ja asiakkaat kiittivät ostamalla 61 717 Gremliniä, joka oli 15 % edellisvuotta enemmän.
Tekniset tiedot

1973

Mallivuodelle 1973 AMC, muiden valmistajien tavoin, asensi autoihinsa Yhdysvaltain liittovaltion liikeeneturvallisuusviraston (National Highway Traffic Safety Administration, NHTSA) vaatimusten mukaiset puskurit, joiden tuli kestää, muotonsa muuttumatta, edessä 5:n mailin ja takana 2,5 mailin tuntivauhdilla tapahtuva törmäys. Gremliniin oli valinnaisvarusteena saatavilla myös taakse 5 mailin tuntinopeudella tapahtuvan törmäyksen kestävä puskuri.[3] Uutena valinnaisvarusteena oli Levi's-sisustuspaketti, joka sisälsi farkkukangasta imitoivat penkkien verhoilut, ovien irrotettavat farkkutaskut, yksityiskohtina kupariniitit ja keltaiset saumatikkaukset sekä etulokasuojien Levi's-logot.[4] Takaistuimen jalkatilat kasvoivat hivenen. X-paketin kylkiraidoitus muuttui hieman, kylkiraitaan tuli takapyörän aukon kohdalla pokkaus ylöspäin.
Myyntilukemat jatkoivat huimaa kasvuaan, 122 844 myytyä autoa oli 30% enemmän kuin edellisenä vuonna. Yhtenä tekijänä tässä oli varmasti valmistajan panostus kokoonpanon laatuun. Kyseisenä vuonna Gremlin sai puolueettoman kuluttajajärjestön testissä huippuarvosanat laadusta ja luotettavuudesta.
1974

Vuoden 1974 Gremlinin ulkonäkö muuttui uuden maskin ja massiivisempien puskureiden myötä. Leveän C-pilarin vaakasuuntaiset pokkaukset muuttuivat pystysuuntaan kallistetuiksi. "X"-paketin raidoitus muuttui "Lätkämaila"-malliseksi ja se yhdistyi C-pilarissa pystypokkausten raidoitukseen. Peräpeilin muotopokkaus jatkui "X"-versiossa maalattuna takapuskurin alle sekä sivusuunnassa kulmiin asti. Nämä muutokset olivat Richard Teaguen nerokkaita design-kikkoja, joiden avulla Gremlin saatiin näyttämään pidemmältä ja leveämmältä käytännössä nollabudjetilla.[5]
X-varustepaketin rinnalle tuli "Rallye-X"-paketti, johon kuului mm. kierrosluku-, öljynpaine- ja ampeerimittarit sisältävä, Hornetista peräisin oleva lisämittaripaketti, kuusisylinteristen moottorien yhteydessä kallistuksenvakaaja edessä (kahdeksikon kanssa etukallistuksenvakaaja oli vakiotavaraa), erikoisratti ja musta kojelauta.[6]
Perinteisesti elokuussa vaihtuva mallivuosi venytettiin nyt joulukuun loppuun. Näin vältyttiin vuonna 1975 edessä olevalta katalysaattorien asennuspakolta. AMC myi 171 128 Gremliniä vuonna 1974, tässä oli nousua edellisvuoden lukemaan liki 40%. Tämä tuli olemaan Gremlinien myynnin menestyksekkäin vuosi.
Tekniset tiedot 1973 - 74

1975

Mallivuodelle 1975 Gremlinin ulkonäköön kohdistuneet muutokset olivat vähäisiä.[7] Teknisellä puolella tapahtui enemmän. Kaikissa moottorivaihtoehdoissa siirryttiin käyttämään Prestoliten kärjetöntä sytytysjärjestelmää. Kaikki Yhdysvaltain markkinoilla myytävät versiot oli varustettu Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston (Environmental Protection Agency, EPA) vaatimusten mukaisilla katalysaattoreilla. Kuusisylinterisillä rivimoottoreilla ja manuaalivaihteistolla varustettuihin versioihin oli mahdollista saada valinnaisena varusteena sähköinen Laycock de Normanville -ylivaihde, joka pudotti vaihteiston välityssuhteen lukemaan 0,714:1. Yksikön päävirtakytkin oli sijoitettu suuntavilkkujen katkaisinvivun päähän. Kun virta oli kytketty, yksikkö kytki tasakaasulla ajettaessa ylivaihteen automaattisesti päälle, nopeuden ylittäessä 35 mailia tunnissa (56km/h) ja pudotti ylivaihteen pois nopeuden laskiessa alle 32 mailia tunnissa (51km/h). Kaasupolkimen pohjaan painaminen eli "kick down" kytki ylivaihteen myös pois päältä, jolloin saavutettiin nopeampi kiihtyvyys. Teräsvyörenkaat tulivat valinnaisiksi varusteiksi.[8]
Gremlinin myynnissä tapahtui 67 prosentin pudotus ja autoja myytiin 56 011 kappaletta. Mallin myyntiä söi sekä Volkswagenin uusi Rabbit, joka oli Golfin Pohjois-Amerikan markkinoille suunnattu versio, että AMC:n oma uutuusmalli Pacer.
1976

Mallivuodelle 1976 Gremlin sai uuden keulan ilmeen. Pyöreät ajovalojen kehykset vaihtuivat pyöristettyihin neliskulmaisiin  ja uudelleenmuotoillun maskin sisällä olevat vilkku-/parkkilamput vaihtuivat pyöreisiin. Tarjolle tuli uusi versio "Custom", joka sisälsi mm. uudenlaisen istuimien verhoilun ja lukuisia pienempiä yksityiskohtia.[9] "X"-varustepakettiin kuuluvan kylkiraidan muoto muuttui ja "lätkämailan" kaaren lisäksi raidoitus jatkui vaakasuorassa takakulmaan asti.[10] "X"-varustepaketti oli mahdollista saada vain Custom-version yhteyteen. Vaatimattomien myyntilukujen tähden 304 V8 -moottorioptio pudotettiin pois valikoimasta kesken mallivuoden. Kyseisenä vuonna tällä moottorilla, jonka teho oli nyt vaatimattomat 120 hevosvoimaa, varustettuja Gremlinejä oli myyty vain 826 kappaletta. Kaikkiaan V8-moottorilla varustettuja Gremlinejä myytiin vuosien 1972 ja 1976 välisenä aikana 40 994 kappaletta. Kesken mallivuoden tarjolle tuli 4-portainen manuaalivaihteisto. Vuonna 1976 Gremlinejä myytiin 52 941 kappaletta, joka oli 5,5% prosenttia edellisvuotta vähemmän.
Tekniset tiedot 1975 - 76

1977

Mallivuodelle 1977 Gremlinin kori uudistui täydellisesti. Auton keula lyheni neljä tuumaa ja koko keulan pellitys, mukaan lukien maski ja puskuri, oli täysin uutta. Myös auton peräosa muotoiltiin uusiksi. Lasinen takaluukku oli isompi kuin aiemmin ja myös takavalojen koko kasvoi. Rekisterikilpi siirtyi uuteen paikkaan ja se peitti nyt taakseen polttoainesäiliön täyttöaukon.
Mallivuoden alussa tarjolla oli entiset kuutosmoottorit, vakioversio 232 ja valinnainen 258. Molemmat moottorit oli varustettu kaksikurkkuisella kaasuttimella ja niiden viritysastetta oli hivenen korotettu venttiilien ajoitusta muuttamalla. Kesken mallivuoden, "Custom"-mallivesioon, tuli tarjolle valinnaisena moottorina AMC:n lisenssivalmisteinen, Volkswagenin 121 cid (2,0 l) rivinelonen. Tässä moottorissa oli ominaisuuksina mm. kannen yläpuolinen nokka-akseli. Lisäksi alumiininen sylinterikansi oli läpihengittävää mallia. Toinen uutuus oli valinnainen neliportainen Borg-Warner -manuaalivaihteisto, jonka sai sekä neli- että kuusisylinteristen moottorien jatkoksi. Tehostamattomat levyjarrut eteen tulivat vakiovarusteeksi, jarrutehostin oli valinnainen lisävaruste.
"X"-paketti sai uuden sisäverhoilun ja kylkiraidoitus uuden muodon.[11] "Custom"-version kylkiraita muistutti vanhaa "X":n "lätkämaila"-raidoitusta.[12] Vuonna 1977 Gremlin oli Pohjois-Amerikan markkinoilla edullisin amerikkalaisvalmisteinen auto. Edullisesta hinnasta ja uudistuneesta ulkonäöstä huolimatta mallin myyntiluvut jatkoivat laskuaan. Vuonna 1977 myytiin 46 171 Gremliniä, joka oli 13% vähemmän kuin edellisenä vuonna. Näistä 7558 yksilöä oli varustettu uudella 2-litraisella moottorilla.
Tekniset tiedot

1978

Viimeiselle mallivuodelleen Gremlin sai vielä varusteisiin ja ulkonäköön kohdistuneita muutoksia. Uudet vinyyliverhoillut erillisistuimet ja valinnainen keskikonsoli ja kojelaudan jalopuuimitaatiot kuuluivat Custom-varustukseen, samoin kuin korin ulkopuolella mm. lokasuojan kaarien koristelistat.[13] Kojelauta tähän viimeiseen Gremliniin tuli AMC:n uutuusmalli Concordesta. "X"-version kojelaudassa koriste-elementtinä käytettiin harjattua alumiinia. X-teippaus kulki nyt auton helmassa ja se oli ulkonäöltään yhteneväinen Concordin "Sport"-paketin raidoituksen kanssa.[14]
Kesken mallivuotta tuli tarjolle "GT"-paketti, johon kuului mustien maskin taustapeilin, lasinpyhkijän varsien ja sivuikkuinoiden kehysten lisäksi lasikuituiset etuspoileri ja lokasuojien levikkeet sekä korinväriset puskurit. Muuta varustusta olivat parempi meluneristys, DR70 X 14 -vyörenkaat erikoisvanteilla sekä etukallistuksenvakaaja. GT-versioita valmistettiin alle 2000 kappaletta, kaikki ne oli varustettu 258-rivikuutosella. Viimeisenä tuotantovuotenaan Gremlineitä myytiin enää 22 104 kappaletta, mikä on alle puolet edellisvuoden lukemista. Koko tuotantohistoriansa aikana Gremlinejä valmistettiin 671 475 kappaletta.
Tekniset tiedot
N = Ei saatavilla, S = Vakiovaruste, O = Valinnaisvaruste, NF = 49 states ei saatavilla, Kalifornia vakiovaruste

Mitat

Gremlin autourheilussa

Gremlin ei ollut edes 304 V8-moottorisena versiona tarkoitettu miksikään nuoren ostajakunnan muskeliautoksi, vaan enemmänkin perinteisellä amerikkalaisella reseptillä valmistetuksi, nuorison ja nuorten pariskuntien ensiautoksi. Edullisen hankintahintansa ja kevyen korinsa, jonka sisään mahtui kuitenkin V8-moottori, ansiosta Gremlin oli kuitenkin yksityiskuljettajien ja -tallien suosima auto etenkin mutkaradoilla, mutta se pärjäsi kohtuudella myös hitailla ovaaliradoilla.
Pienen ja kevyen korinsa ansiosta Gremlin oli suosittu aihio myös kiihdytysradoilla, täälläkään ei auton edullisesta hankintahinnasta ollut yksityistiimeille haittaa. AMC pyöritti vuonna 1972 myös kolmea tehtaan omaa Pro Stock-Gremliniä Yhdysvaltojen suurissa kiihdytyskisoissa. Yksi näistä autoista, jota ajoi Rich LaMont, on entisöity alkuperäiseen kisakuntoonsa ja sillä ajetaan edelleen kiihdytysautojen veteraaniluokkien lähtöjä. Tekniikkana autossa on AMC:n 401 kuutiotuumainen (6,6 l) V8 ja manuaalivaihteisto. Autolla vedetään 8,75 sekunnin varttimailiaikoja, loppunopeuden ylittäessä 150 mailia tunnissa (240km/h).

Randall 401-XR

Vuonna 1972 Arizonan Mesassa toiminut AMC-jälleenmyyjä Randall sai tehtaan suostumuksen valmistaa ja myydä 401 kuutiotuumaisellä  (6,6 l) V8-moottorilla varustettuja Gremlinejä. Autot tulivat tehtaalta 304 V8:n vaatimalla etujousituksella ja kallistuksenvakaimella. Fyysisestihän moottorit olivat samankokoiset ja painoakaan ei isommalla moottorilla ollut juurikaan enempää, joten auton ajettavuus pysyi sellaisena kuin se oli tehtaalla suunniteltu. Randallin muokkaamina Gremlinit kulkivat tehtaan vakioviritteisellä moottorilla neljännesmailin aikaan 12-13 sekuntia, loppunopeuden ollessa 115 mailia tunnissa (185km/h). Autot olivat silti täysin käyttökelpoisia päivittäisessä liikenteessä. Randall 401-XR-mallinimellä (X niin kuin Gremlin X, R niin kuin Randall) kulkeneita autoja valmistettiin vuosien 1972 - 1974 välisenä aikana kaikkiaan vain kaksikymmentä kappaletta.
Meksiko

AMC:n osaomistuksessa ollut Vehiculos Automotores Mexicanos (VAM) valmisti Gremlinejä lisenssillä Meksikossa. Kun Gremlin esiteltiin Pohjois-Amerikan markkinoille vuonna 1970, VAM jatkoi edukkaimpana mallinaan Rambler Americanin valmistamista aina vuoteen 1974 asti. VAM:in valmistamien versioiden varusteet, verhoilu ja usein myös mallinimet poikkesivat AMC:n vastaavista. Gremlin oli kolmas VAM-valmiste, joka ei kantanut "Rambler"-nimeä, aiemmat olivat vuoden 1968 Javelin- ja 1972 Classic -mallit. Meksikon markkina-alueella "Gremlin"-nimen käyttö jatkui VAM:in valmistaman AMC Spiritin mallinimenä vuosina 1979 – 1983, kun Gremlin poistui Pohjois-Amerikan markkinoilta jo 1978.
Australia

Yksi Gremlin valmistui AMC:n yhteistyökumppani Australian Motor Industriesin (AMI) kokoonpanemana. AMC laivasi Completely Knocked Down (CKD)-sarjat Australiaan, jossa ne kokoonpantiin, tarpeellisella määrällä paikallisten valmistajien komponentteja. Näin vältyttiin autojen korkeilta tuontitulleilta. AMI kokoonpani ja markkinoi AMC:n AMX-, Hornet-, Javelin- ja Matador-malleja "Rambler"-nimen alla. Niinpä tämä ainokainen, koekäyttöön tuotu yksilökin sai nimen Rambler Gremlin. Mallin kokoonpanoa Australiassa ei kuitenkaan aloitettu.
Aiheesta muualla

Lähteet

Gremlin
Luokka:C-segmentin autot
Luokka:1970-luvun autot

Milloin AMC Gremliniä aloitettiin valmistamaan?


Richard McKay Rorty (4. lokakuuta 1931 New York, New York, Yhdysvallat – 8. kesäkuuta 2007 Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen filosofi.[1][2] Hän oli vertailevan kirjallisuustieteen emeritusprofessori ja kunnianosoituksena Stanfordin yliopiston filosofian professori. Filosofisesti Rorty sijoittui analyyttisen filosofian puolelle, mutta hän tutki myös mannermaista filosofiaa[1] ja pyrki rakentamaan siltaa näiden välisen kuilun yli esittämällä filosofioiden olevan toisiaan täydentäviä, ei vastakkaisia.
Vuonna 1980 julkaisemassaan teoksessa Philosophy and the Mirror of Nature[1] Rorty nostaa esiin John Deweyn luonnehtimalla tätä yhdeksi kolmesta 1900-luvun merkittävimmästä filosofista (muut olivat Ludwig Wittgenstein ja Martin Heidegger). Rorty on kehittänyt edelleen Deweyn pragmatistista kasvatusfilosofiaa.[3]
Rortyyn olennaisesti liitetty tieteenhistoriallinen käsite on kielellinen käänne.
Rorty kuoli haimasyöpään kotonaan Palo Altossa 75-vuotiaana.[1][2]
Teoksia
Citation error, replace with{{cite book| author = Rorty, Richard| title = Philosophy and the Mirror of Nature| location = Princeton| publisher = Princeton University Press| year = 1979| id = ISBN 0-691-02016-7}}
Consequences of Pragmatism (1982)
Philosophy in History (toim., 1985)
Contingency, Irony, Solidarity (1989)
Objectivity, Relativism and Truth. Philosophical Papers I (1991)
Essays on Heidegger and Others. Philosophical Papers II (1991)
Achieving Our Country. Leftist Thought in Twentieth Century America (1998)
Truth and Progress. Philosophical Papers III (1998)
Philosophy and Social Hope (2000)
Citation error, replace with{{cite book| title = The Future of Religion| location = New York| publisher = Columbia University Press| year = 2005| version = (Futuro della religione, 2005.) Gianni Vattimon kanssa. Toimittanut Santiago Zabala| id = ISBN 0-231-13494-0}}
Philosophy as Cultural Politics. Philosophical Papers IV (2007)
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Käpylä, Juha| title = Neopragmatismi ja kansainvälinen politiikka. Tutkielma Richard Rortyn pragmatismista ja sen vaikutuksista tieteenalan metateoriaan ja etiikkaan| location = Tampere| publisher = Tampere University Press| year = 2016| version = Väitöskirja: Tampereen yliopisto, johtamiskorkeakoulu| id = ISBN 978-952-03-0074-6| format = [ online version] (PDF)}}
Suomennetut teokset

Aiheesta muualla

Hyvönen, Ari-Elmeri: . Paatos 1/2011.
Kunelius, Risto: . niin & näin 2/1999, 22–27.
 entry  in the Stanford Encyclopedia of Philosophy

Luokka:Vuonna 1931 syntyneet
Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Luokka:Yhdysvaltalaiset filosofit