Michael Jeffrey Jordan (s. 17. helmikuuta 1963 New York, New York) on aktiiviuransa päättänyt yhdysvaltalainen koripalloilija ja Charlotte Hornets -joukkueen pääomistaja. Hänet on äänestetty lukuisissa äänestyksissä kaikkien aikojen parhaaksi koripalloilijaksi.[1]
Ammattilaisuransa aikana Jordan voitti useita palkintoja. Hän voitti NBA:n mestaruuden kuusi kertaa, ja hänet valittiin joka kerralla myös liigan finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lisäksi hänet valittiin vuoden tulokkaaksi ja viisi kertaa NBA:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. NBA:n pistekuninkuuden Jordan voitti kymmenen kertaa ja sivusi näin Wilt Chamberlainin ennätystä, mutta ainoastaan Jordan on voittanut pistekuninkuuden seitsemän kertaa peräkkäin. Lisäksi Jordanin uran ottelukohtainen pistekeskiarvo on liigan korkein sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä.[2]
Jordan edusti suurimman osan urastaan Chicago Bullsia, jonka hän johdatti kuuteen mestaruuteen. Myöhemmin Jordan edusti myös kahden kauden ajan Washington Wizardsia ja toimi seuran toimitusjohtajana. Yhdysvaltain maajoukkueessa hän voitti kaksi olympiakultaa. Jälkimmäinen niistä tuli Barcelonan olympialaisista, joissa Jordan oli mukana Yhdysvaltain Dream Teamiksi kutsutussa joukkueessa.[2]
Pelipaikaltaan Jordan oli heittävä takamies. Parhaimmillaan hän oli pistemiehenä, mutta hän oli myös hyvä puolustaja, ja hänet valittiin kertaalleen vuoden puolustuspelaajaksi. Erityisen vahva hän oli tärkeissä otteluissa ja niiden ratkaisuhetkillä.
Jordanilla on ollut tärkeä rooli koripallon ja NBA:n maailmanlaajuisen suosion kasvussa. Hän on kaikkien aikojen tunnetuimpia ja parhaiten markkinoituja urheilijoita, ja hän on muun muassa esiintynyt Space Jam -elokuvassa ja mainostanut Niken Air Jordan -kenkiä.[2] ESPN valitsi Jordanin 1900-luvun parhaaksi pohjoisamerikkalaiseksi urheilijaksi.[3] AP:n vastaavassa listauksessa hän sijoittui toiseksi.[4]
Ura
Uran alku (–1981)
Michael Jordan syntyi Brooklynissä, mutta hänen perheensä muutti pian Wilmingtoniin Pohjois-Carolinaan. Hän kiinnostui jo nuorena koripallosta ja heitteli aluksi palloa roskakoriin. Myöhemmin perheen isä rakensi pojilleen korit takapihalle. Michael harrasti muitakin lajeja, kuten baseballia ja amerikkalaista jalkapalloa.[5] Koska Michael hävisi isoveljelleen koripallon pihapeleissä, hän päätti kehittyä paremmaksi koripalloilijaksi. Samalla hän kiintyi lajiin yhä enemmän.[6] Michael oli jo nuorena hyvin kilpailuhenkinen ja halusi ennen kaikkea voittaa veljensä.[7]
Yhdeksännellä luokalla Michael oli kasvanut noin 173-senttiseksi ja onnistui ensimmäistä kertaa donkkauksessa.[8] Hän harrasti edelleen koripallon lisäksi yleisurheilua ja amerikkalaista jalkapalloa.[9] Lukion toisena vuotena hän yritti päästä koulun koripallojoukkueeseen mutta ei mahtunut kokoonpanoon.[8] Joukkueesta putoaminen suututti häntä, ja hän halusi kehittyä entisestään, vaikka toisaalta harkitsi myös koko lajin lopettamista.[10][9] Toisen ja kolmannen lukuvuoden aikana Michael harjoitteli paljon ja kasvoi lisää pituutta.[8] Hän pelasi koulun kakkosjoukkueessa, jossa hän toisena lukiovuotenaan johti joukkueen pistetilastoa. Kolmantena vuonna hän pääsi koulun edustusjoukkueeseen.[10] Kovan harjoittelun ansiosta Michael pääsi arvostetulle kutsuleirille, jossa pelasivat maan parhaat lukiokoripalloilijat. Ennen leiriä yksikään valmentaja ei tuntenut häntä, mutta leirillä hän nousi parhaimpien pelaajien joukkoon. Jordan sai yhteydenottoja monilta yliopistovalmentajilta, jotka houkuttelivat häntä joukkueeseensa. Hän harkitsi aluksi siirtymistä Pohjois-Carolinan osavaltionyliopistoon mutta aloitti opiskelun kuitenkin Pohjois-Carolinan yliopistossa. Joukkuetta valmensi Dean Smith, joka korosti valmennuksessaan koripallon perusteita ja joukkuepeliä.[9]
Pohjois-Carolinan yliopisto (1981–1984)

Jordan teki yliopistossa heti suuren vaikutuksen, ja hän oli koulun historian neljäs opiskelija, joka pääsi ensimmäisessä ottelussa aloituskentälliseen jo ensimmäisenä opiskeluvuotenaan. Smith otti Jordanin aloituskokoonpanoon tämän hyvän puolustustyöskentelyn vuoksi. Ensimmäisellä yliopistokaudellaan Jordan teki 13,5 pistettä ottelua kohden, ja joukkue voitti ACC-konferenssin. Pohjois-Carolina eteni myös NCAA:han ja pääsi loppuotteluun Georgetownin yliopistoa vastaan.[11] Vasta viime sekunneilla ratkennut finaali pelattiin yli 60000 katsojan edessä. Pohjois-Carolinan viimeinen hyökkäys pelattiin Jordanille, joka heitti hyppyheiton sisään ja ratkaisi ottelun joukkueensa hyväksi.[12]
Toisena opiskeluvuotenaan Jordan harjoitteli kehittyäkseen varmemmaksi pelaajaksi, minkä lisäksi hän paransi erityisesti puolustuspeliään. Kauden päätteeksi Sporting News valitsi hänet vuoden yliopistopelaajaksi.[13] NCAA-turnauksessa Jordanin joukkue eteni melkein neljän parhaan joukkoon, sillä se putosi vasta itäisen alueen loppuottelussa Georgian yliopistoa vastaan.[14] Jordan oli pettynyt tappioon ja harjoitteli seuraavan yön koulunsa salissa. Kaudella 1983–1984 Pohjois-Carolina oli sijoitettu useilla listoilla parhaaksi joukkueeksi, ja koulu aloittikin kauden voittamalla 21 ottelua peräkkäin. Joukkue eteni NCAA-turnauksessa toiselle kierrokselle, mutta putosi jatkosta hävittyään Bob Knightin valmentamalle Indianan yliopistolle 72–68. Jordan oli konferenssin paras pistemies ja voitti lukuisia pelaajapalkintoja.[15]
Dean Smith oli pitänyt alusta alkaen hyvänä ajatuksena, että Jordan siirtyisi NBA:han ennen viimeistä opiskeluvuottaan. Hänen mielestään Jordanin pelityyli oli kuin luotu NBA:ta varten. Smith neuvoi häntä ilmoittautumaan vuoden 1984 NBA:n varaustilaisuuteen, mikä ei miellyttänyt yliopistojoukkueen kannattajia.[16] Jordan osallistui kuitenkin tilaisuuteen, ja Chicago Bulls varasi hänet kolmantena pelaajana Hakeem Olajuwonin ja Sam Bowien jälkeen.[17]
Ensimmäiset vuodet Chicagossa (1984–1987)
Jordan halusi tehdä Chicagossa heti vaikutuksen, joten hän harjoitteli mahdollisimman kovaa ja yritti voittaa kaikki kamppailut harjoituksissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän onnistuikin hankkimaan liigalle heti lisää huomiota.[18] Jo harjoitusotteluissa yleisö ihaili Jordanin peliä ja tuli katsomaan varta vasten häntä.[19] Myös Chicagon katsojamäärät nousivat.[2] Jordan esiintyi kauden alkupuolella myös Sports Illustrated -lehden kannessa, joka oli otsikoitu ”A Star Is Born” ('Tähti on syttynyt').[20] Kaudella 1984–1985 Jordan teki Niken kanssa sopimuksen, joka tuotti hänelle ensimmäisen vuoden aikana 130 miljoonaa dollaria. Hän käytti otteluissaan Niken kenkiä, mutta koska niiden väri oli NBA:n sääntöjen vastainen, hän sai jokaisesta pelistä sakot. Mainonta oli silti kannattavaa, joten Nike maksoi kaikki sakot. Jordan valittiin vuoden 1985 tähdistöotteluun, mutta monia muita pelaajia hänen saamansa mediahuomio harmitti.[18] Muun muassa Dominique Wilkins ja Isiah Thomas päättivät olla syöttämättä tähdistöottelussa Jordanille,[21] joka tekikin ottelussa vain seitsemän pistettä.[2] Tähdistöviikonlopun jälkeen Chicago kohtasi Thomasin Detroit Pistonsin, ja Jordan teki ottelussa 49 pistettä. Lisäksi hän torjui Thomasin viime sekunnin heiton, joka olisi tasoittanut ottelun. Ottelupari oli seuraavat vuodet NBA:n kiihkeimpiä.[21] Chicago oli voittanut runkosarjan päätteeksi 38 ottelua ja hävinnyt 44, mutta joukkue pääsi kuitenkin pudotuspeleihin. Ensimmäisellä kierroksella Chicago kohtasi Milwaukeen, jolle se hävisi voitoin 3–1. Kauden päätteeksi Jordan valittiin vuoden tulokkaaksi.[22]
Kesällä 1985 Chicago Bulls myytiin Jerry Reinsdorfille, joka omisti jo MLB-seura Chicago White Soxin. Kaupan jälkeen seurassa tehtiin henkilövaihdoksia: muun muassa valmentajaksi hankittiin Stan Albeck. Seura aloitti kauden 1985–1986 hyvin ja voitti kaksi ensimmäistä otteluaan. Kolmannessa ottelussa, joka pelattiin Golden Statea vastaan, Jordanin vasemmasta jalasta murtui luu. Koska murtuma ei parantunut, hän halusi jalkaansa kipsin sijasta lastan ja jatkoi harjoittelua lääkärien kielloista huolimatta. Neljä viikkoa myöhemmin jalka oli täysin kunnossa.[22] Jordan joutui silti olemaan sivussa 64 ottelusta, eikä hän päässyt tähdistöotteluun, johon hänet oli valittu.[2] Hän pääsi pelaamaan vasta maaliskuussa 1986.[22] Chicago eteni pudotuspeleihin, joissa se kohtasi Larry Birdin johtaman Bostonin. Bostonilla oli vaikeuksia vartioida Jordania, joka teki ensimmäisessä ottelussa 49 ja toisessa peräti 63 pistettä.[23] Boston meni silti jatkoon suoraan voitoin 3–0.[24]
Kaudella 1986–1987 Chicago oli Jordanin mielestä fyysisesti edelliskausia heikompi.[24] Hän yritti siksi tehdä entistä enemmän pisteitä, ja 20 ensimmäisen ottelun jälkeen hän oli ylittänyt 40 pisteen rajan 14 kertaa. Jordan ylitti tuon pisterajan kauden aikana yhdeksän kertaa peräkkäin, mikä oli liigan historian kolmanneksi suurin määrä.[25] Maaliskuussa 1987 hän rikkoi vielä runkosarjan piste-ennätyksensä tehtyään 61 pistettä Detroitia vastaan.[26] Kuukautta myöhemmin Jordan teki jälleen 61 pistettä yhdessä ottelussa, tällä kertaa Atlantaa vastaan.[27] Runkosarjan päätteeksi Jordan oli liigan paras pisteiden tekijä: hän oli tehnyt keskimäärin 37,1 pistettä ottelua kohti. Lisäksi hän rikkoi lukuisia Chicagon joukkue-ennätyksiä. Joukkue eteni pudotuspeleihin ja kohtasi Bostonin, kuten edellisenäkin vuonna, ja hävisi jälleen kaikki kolme otteluaan.[25]
Jordan, Pippen ja Grant (1987–1990)

Vuoden 1987 varaustilaisuudessa Chicago varasi Horace Grantin, ja lisäksi seura hankki Scottie Pippenin pelioikeudet Seattlelta. Joukkueella oli ollut puutetta sopivista pelaajista. Jordan oli edelleen Chicagon paras korintekijä, mutta sai tärkeää apua Grantiltä ja Pippeniltä. Kaudella 1987–1988 joukkue voitti runkosarjassa eniten otteluja neljääntoista vuoteen ja Jordan voitti sarjan korikuninkuuden 35,0 pisteen ottelukeskiarvolla. Lisäksi hänet valittiin ensimmäistä kertaa sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi ja vuoden puolustuspelaajaksi. Pudotuspeleissä Chicago voitti ensimmäisellä kierroksella Clevelandin voitoin 3–2.[28] Toisella kierroksella joukkue kohtasi Detroitin, jonka valmentaja Chuck Daly asetti Jordanin erityispuolustukseen. ”Jordan Rules” -nimellä tunnetussa taktiikassa kolme pelaajaa asetettiin puolustamaan Jordania vastaan.[2] Taktiikka toimi, sillä Jordan ei pystynyt tekemään yhtä paljon pisteitä kuin aikaisemmin, ja Detroit eteni jatkoon voitoin 4–1.[29]
Seuraava kausi jatkui edellisen tapaan: Jordan voitti sarjan pistekuninkuuden, ja hänet valittiin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.[29] Tammikuussa 1989 hän teki 10000. pisteensä.[30] Chicago ei voittanut runkosarjassa yhtä paljon otteluita kuin edelliskaudella, ja joukkue kohtasi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Clevelandin, joka oli otteluparin ennakkosuosikki. Chicago johti ottelusarjaa jo voitoin 2–1, mutta ei onnistunut voittamaan neljättä ottelua, jossa Jordan heitti viime sekunneilla vapaaheiton ohi.[29] Clevelandissa pelattu ratkaiseva viides ottelu oli tasainen ja ratkesi vasta viimeisillä sekunneilla. Kolme sekuntia ennen pelin loppua Jordan sai sivurajalta pallon ja heitti hyppyheiton sisään, jolloin Chicago voitti ottelun luvuin 101–100. Myöhemmin heitto tunnettiin nimellä The Shot ja muun muassa Time-lehti on kuvaillut sitä yhdeksi lajin dramaattisimmista ratkaisuheitoista.[31] Seuraavalla kierroksella Chicago voitti New Yorkin voitoin 4–2 ja eteni ensimmäisen kerran konferenssin loppuotteluihin. Niissä Chicago kohtasi Detroitin mutta hävisi voitoin 4–2. Kauden jälkeen valmentaja Doug Collins erotettiin, ja hänen tilalleen tuli valmentajana kokematon Phil Jackson.[32]
Jackson käytti valmennuksessaan zen-filosofiaa ja opetti pelaajia pysymään rauhallisena.[32] Hän toi joukkueen hyökkäykseen myös niin sanotun kolmiopelin, pelitavan, jossa jokainen kentällä oleva pelaaja oli potentiaalinen korintekijä. Kolmiopeli helpotti myös Jordanin peliä, sillä vastustaja ei pystynyt puolustamaan häntä useamman pelaajan voimin.[33] Kauden 1989–1990 parhaan ottelunsa Jordan pelasi maaliskuussa 1990 Clevelandia vastaan. Hän teki 69 pistettä, mikä oli hänen uusi ennätyksensä. Pistemäärä oli myös liigan historian yhdeksänneksi korkein.[34] Runkosarjan päätteeksi Chicago oli voittanut 55 ottelua, toiseksi eniten seuran historian aikana. Jordan oli jälleen sarjan paras korintekijä ja voitti myös riistotilaston.[33] Pudotuspeleissä Chicago voitti Milwaukeen voitoin 3–1 ja Philadelphian 4–1.[35] Konferenssin loppuotteluissa joukkue kohtasi hallitsevan NBA-mestarin, Detroitin. Tällä kertaa Chicago pystyi haastamaan Detroitin paremmin kuin aikaisemmin, sillä Detroit voitti ottelusarjan vasta ratkaisevassa seitsemännessä ottelussa. Myöhemmin Detroit voitti myös NBA-mestaruuden.[33]
Ensimmäiset mestaruudet (1990–1993)
Chicagon joukkueen runko pysyi muuttumattomana myös kaudella 1990–1991. Joukkue hävisi kauden kolme ensimmäistä ottelua, mutta runkosarjan päätyttyä se oli voittanut 61 ottelua, mikä oli enemmän kuin koskaan seuran historiassa. Voittomäärä oli koko liigan toiseksi paras. Jordan oli jälleen sarjan paras pistemies, ja lisäksi hänet valittiin toista kertaa perättäin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.[36] Pudotuspeleissä Chicago voitti ensiksi New Yorkin voitoin 3–0 ja Philadelphian 4–1,[37]  ja konferenssifinaaleissa se kohtasi kaksi edellistä mestaruutta voittaneen Detroitin.[36] Chicago voitti Detroitin ja eteni NBA:n finaaleihin suoraan voitoin 4–0.[38] Finaaleissa Chicago sai vastaansa Los Angeles Lakersin, jossa pelasi Magic Johnson. Otteluparissa seurattiin erityisesti Jordanin ja Johnsonin välistä peliä. Finaalit päättyivät Chicagon 4–1-voittoon, ja Jordan teki lähes kaksi kertaa enemmän pisteitä kuin Johnson. Lisäksi hänet valittiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Voitto oli Chicagon historian ensimmäinen.[36] Jordan juhli mestaruutta isänsä kanssa ja itki avoimesti ottelun jälkeen.[39]
Kauden 1991–1992 puolivälissä Chicago oli voittanut 37 ottelua ja hävinnyt vain viisi. Runkosarjan päätyttyä joukkue oli voittanut 67 ottelua, mikä oli kaksi vähemmän kuin liigan ennätys. Jordan teki runkosarjassa 30,1 pistettä ottelua kohti ja voitti jälleen sarjan pistetilaston. Lisäksi hänet valittiin edellisen kauden tapaan sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.[40] Pudotuspeleissä Chicago voitti aluksi Miamin voitoin 3–0. Tilastojen valossa Jordanin pudotuspeliotteluista paras oli kolmas Miami-ottelu, jossa hän teki 56 pistettä.[41] Toisella kierroksella joukkue voitti New Yorkin voitoin 4–3, ja konferenssifinaaleissa se voitti Clevelandin ja eteni NBA-finaaleihin. Toinen loppuotteluihin edennyt joukkue oli Portland, jonka seuratuin pelaaja oli Clyde Drexler. Otteluparissa seurattiinkin erityisesti Drexlerin ja Jordanin välistä kamppailua. Viiden ottelun jälkeen Chicago johti voitoin 3–2, ja kuudes ottelu näytti päättyvän Portlandin voittoon, sillä Portland johti ennen viimeistä erää viidellätoista pisteellä. Jordan ja Pippen tekivät kuitenkin yhdessä Chicagon viimeiset 19 pistettä, ja joukkue voitti lopulta ottelun.[40] Mestaruus oli Jordanin toinen, ja hänet valittiin edelliskauden tapaan finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.[42] Myöhemmin NBA valitsi Chicagon tämän kauden joukkueen liigan historian kymmenen parhaimman joukkueen luetteloon.[43]
Chicago asetti tavoitteekseen voittaa kolmannen perättäisen mestaruuden kaudella 1992–1993. Liigan historian aikana tähän oli pystynyt vain Boston Celtics. Joukkueen pelaajista Jordan ja Pippen olivat olleet mukana Dream Teamissa olympialaisissa, eivätkä he olleet ehtineet palautua. Valmentaja Jackson antoi siksi kaksikolle luvan harjoitella vain kerran päivässä, mikä aiheutti eripuraa heidän ja muiden pelaajien välillä. Chicago pelasi silti hyvän kauden ja voitti 57 ottelua.[44] Jordan voitti totutusti sarjan pistetilaston 32,6 pisteen ottelukeskiarvolla, ja lisäksi hän oli sarjan riistotilaston ensimmäinen 2,8 riiston keskiarvolla.[42] Joukkue aloitti pudotuspelit tappioitta, sillä se voitti aluksi Atlantan voitoin 3–0 ja Clevelandin 4–0. Kolmannella kierroksella Chicago kohtasi New Yorkin, joka oli tunnettu puolustusjoukkue ja jonka tähtipelaaja oli Patrick Ewing. Kahden pelatun ottelun jälkeen New York johtikin otteluparia 2–0.[44] Chicago voitti kuitenkin seuraavat neljä ottelua ja eteni loppuotteluihin.[45] Toinen finaaleihin selviytynyt joukkue oli Phoenix, jossa pelasi sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi valittu Charles Barkley. Viiden ottelun jälkeen Chicago johti paria voitoin 3–2. Kuudes ottelu ratkaistiin loppusekunneilla: Chicago halusi pelata ratkaisupallon Jordanille, mutta häntä puolusti kaksi vastustajaa. Ottelun ratkaisijaksi nousi John Paxson, joka heitti viime sekunneilla kolmen pisteen heiton sisään. Kun Horace Grant torjui Phoenixin heiton vielä loppusekunneilla, voitti Chicago ottelun luvuin 99–98 ja samalla NBA-mestaruuden. Jordan teki loppuottelusarjassa 41,0 pistettä ottelua kohden, minkä ansiosta hänet valittiin jälleen finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.[46]
Välivuodet (1993–1995)

Jordan oli harkinnut NBA-uransa lopettamista jo Barcelonan olympialaisten aikaan mutta oli kuitenkin jatkanut pelaamista, koska halusi voittaa kolmannen perättäisen mestaruuden.[46] Vuoden 1993 NBA-finaalien aikana Jordan teki lopetuspäätöksen. Elokuussa 1993 hänen isänsä surmattiin,[48] ja samalla julkisuuteen oli tullut tietoja hänen uhkapelaamisestaan.[2] Lopulta lokakuussa 1993 Jordan ilmoitti lopettavansa NBA-koripallon.[48]
Jordanin ja hänen isänsä lempipuheenaihe oli ollut baseball, ja Jordan oli harkinnut baseballin ammattimaista pelaamista vielä vuonna 1991.[49] Isänsä mielestä hän oli jo tehnyt kaiken mahdollisen koripallossa ja voisi siksi kokeilla myös baseballia. Jordan keskusteli asiasta Chicago Bullsin ja Chicago White Soxin omistaneen Jerry Reinsdorfin kanssa.[50] Hän harjoitteli ensin yksityisesti, mutta tieto levisi pian julkisuuteen. Tammikuussa 1994 hän ilmoitti pyrvänsä White Soxin kokoonpanoon.[49]
Baseball-ura ei alkanut kuitenkaan hyvin, ja Jordan lähetettiin White Soxin farmijoukkueeseen Birmingham Baronsiin, joka pelasi toiseksi korkeimmalla alasarjatasolla. Jordan otettiin joukkueessa hyvin vastaan, ja hän kuvailikin sen olleen elämänsä ”parhaita aikoja”.[51] Hänen mukanaolonsa lisäsi merkittävästi koko sarjan katsojamääriä. Syyskuussa 1994 Jordan pelasi Pippenin järjestämässä hyväntekeväisuusottelussa Chicagossa. Ottelu muistetaan siitä, että Jordan suuteli Chicago Stadiumin keskiympyrää ottelun päätyttyä, koska se oli ollut stadionin viimeinen ottelu.[47] Vuonna 1994 alkanut baseball-liigan työsulku oli perunut World Seriesin, eikä sopua saatu aikaan seuraavanakaan vuonna. Tämän takia seurat aikoivat aloittaa harjoituskauden korvaavilla pelaajilla, jolloin myös White Sox pyysi Jordania mukaan. Hän halusi nousta korkeimmalle tasolle kuitenkin omien kykyjensä ansiosta eikä halunnut viedä paikkaa vakituisilta pelaajilta, joiden kanssa hän oli ystävystynyt. Lopulta hän päätti vetäytyä baseballista.[51]
Paluu Chicagoon (1995–1998)

Lopetettuaan baseball-uransa Jordan vieraili Chicago Bullsin harjoituksissa ja harjoittelikin välillä joukkueen kanssa. Hän kieltäytyi ensin kommentoimasta paluutaan medialle, mutta maaliskuussa 1995 hän ilmoitti palaavansa Chicagoon. Hän käytti pelinumeroa 45 aikaisemman numeronsa 23:n asemesta.[51] Paluuottelussaan Indianaa vastaan Jordan teki 19 pistettä, mutta heitti huonosti. Hän luotti kuitenkin siihen, että peli paranisi vielä.[52] Jordanin paluuottelu televisioitiin Yhdysvalloissa koko maassa, ja se oli katsotuin runkosarjaottelu viiteen vuoteen.[51] Hänen otteensa paranivat peli peliltä, ja viidennessä ottelussa hän teki New Yorkia vastaan jo 55 pistettä. Jordan pelasi Chicagon joukkueessa 17 runkosarjan ottelua, joista joukkue hävisi neljä.[53] Chicago eteni pudotuspeleihin, joiden ensimmäisellä kierroksella se voitti Charlotten voitoin 3–1. Toisella kierroksella Chicago kohtasi Orlandon, jossa pelasi muun muassa Shaquille O'Neal. Ottelupari päättyi Orlandon 4–2-voittoon.[54]
Joukkuetta vahvistettiin kaudeksi 1995–1996 Dennis Rodmanilla. Hänen lisäkseen joukkueeseen kuuluivat jo muun muassa Scottie Pippen, Ron Harper, Luc Longley, Toni Kukoč ja Steve Kerr. Jordan pelasi kesän aikana lukuisia yksi vastaan yksi -otteluita muita NBA-pelaajia vastaan, ja hän oli kauden alkaessa hyvässä kunnossa ja motivoitunut.[55] Chicago menestyi runkosarjassa parhaiten koko NBA:n historiassa: joukkue voitti 72 ottelua ja hävisi 10. Jordanin kauden pistekeskiarvo oli 30,4. Hän voitti sarjan pistetilaston, ja hänet valittiin neljättä kertaa sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Pudotuspeleissä Chicago menestyi edelleen hyvin, sillä se voitti Miamin otteluvoitoin 3–0, New Yorkin 4–1 ja Orlandon 4–0.[56] Loppuotteluissa seura kohtasi Seattlen. Chicagon odotettiin voittavan mestaruuden helposti. Chicago voittikin kolme ensimmäistä ottelua, mutta sitten Seattle voitti kaksi seuraavaa. Kuudes ottelu päättyi Chicagon voittoon ja samalla mestaruuteen. Ottelu pelattiin isänpäivänä, ja sen jälkeen Jordan itki pukuhuoneessa. Hänet valittiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.[57] Pudotuspelit mukaan lukien Chicago voitti 87 ottelua sadasta. Myöhemmin kauden 1995–1996 Chicago Bulls valittiin NBA:n kaikkien aikojen kymmenen parhaan joukkueen luetteloon.[43]

Seuraavan kauden aluksi Chicago voitti kaksitoista ottelua peräkkäin. Ennen tähdistöviikonloppua seura oli voittanut 42 ottelua ja hävinnyt vain kuusi. Jordan oli mukana tähdistöottelussa yhdettätoista kertaa, ja hän teki ottelussa 14 pistettä, otti 11 levypalloa ja antoi 11 syöttöä.[57] Jordanista tuli ensimmäinen tripla-tuplan tähdistöottelussa saavuttanut NBA-pelaaja.[58] Chicago ei pystynyt loppukauden aikana parantamaan edelliskauden voittosuhdetta, vaan se voitti runkosarjassa 69 ottelua ja hävisi 13. Voittomäärä riitti kuitenkin jaetulle toiselle sijalle liigan voittotilastossa. Jordan voitti sarjan pistetilaston 29,6 pisteen ottelukeskiarvolla. Chicago aloitti pudotuspelit tappioitta Washingtonia vastaan, ja seuraavilla kierroksilla se hävisi yhden ottelun Atlantaa ja Miamia vastaan. Loppuotteluissa seura kohtasi Utahin, jossa pelasivat John Stockton ja Karl Malone. Ensimmäinen ottelu päättyi Chicagon kahden pisteen voittoon Jordanin viime sekunnin korin ansiosta. Myös seuraava ottelu päättyi Chicagon voittoon, mutta Utah onnistui voittamaan kaksi seuraavaa ottelua.[59] Ennen viidettä ottelua Jordanilla todettiin olevan joko ruokamyrkytys tai vatsavirus, sillä hän oli laihtunut ja kärsi nestehukasta. Jordan päätti kuitenkin pelata. Pelin alussa Utah oli johdossa, mutta ottelun edetessä Chicago tasoitti eron ja voitti lopulta luvuin 90–88. Jordan teki 38 pistettä.[60] Myös ottelusarjan kuudes ottelu ratkaistiin viimeisillä sekunneilla. Ratkaisevan korin teki Steve Kerr, joka teki kolmen pisteen heiton Jordanin syötöstä. Voiton myötä Jordan voitti jälleen NBA-mestaruuden ja finaalien arvokkaimman pelaajan palkinnon.[61]
Kauden 1997–1998 loputtua Jordanin, Pippenin ja valmentaja Jacksonin sopimukset Chicagon kanssa päättyivät, eikä joukkueen tulevaisuudesta ollut varmuutta. Jordan oli aiemmin ilmoittanut, ettei pelaisi kenenkään muun kuin Jacksonin valmentamassa joukkueessa.[61] Joukkue halusi saada kaiken irti kaudesta, joka olisi mahdollisesti Jordanin viimeinen.[62] Jackson allekirjoitti yhden vuoden jatkosopimuksen, vaikka seuran toimitusjohtaja olisi halunnut erottaa hänet.[63] Chicago voitti 62 ottelua ja rikkoi liigan ennätyksen: seura oli voittanut kolmen kauden aikana ennätykselliset 203 runkosarjan ottelua ja hävinnyt vain 43. Jordan oli runkosarjan paras pisteidentekijä ja voitti viidennen kerran sarjan arvokkaimmen pelaajan palkinnon. Samalla hän nousi NBA-historian kolmanneksi eniten pisteitä tehneeksi pelaajaksi ja eniten tripla-tuplia tehneeksi pelaajaksi. Chicago aloitti pudotuspelit 3–0- ja 4–1-voitoilla New Jerseystä ja Charlottesta. Konferenssin finaaleissa Chicago kohtasi Indianan, jossa pelasi muun muassa Reggie Miller. Ottelupari ratkaistiin vasta seitsemännessä ottelussa, jonka Chicago voitti 88–83.[62] NBA-finaaleissa joukkue kohtasi edelliskauden tapaan Utahin, jolla oli kotietu. Utah voitti ensimmäisen ottelun, mutta Chicago kolme seuraavaa. Viiden ottelun jälkeen Chicago johti ottelusarjaa 3–2, ja seuraava ottelu pelattiin Utahissa.[64] Ottelu ratkesi Chicagon hyväksi viimeisillä sekunneilla, kun Utahin John Stockton heitti viimeisen heiton ohi.[65] Ratkaisuottelu oli NBA-historian katsotuin televisio-ottelu.[66] Jordan teki viimeisessä ottelussa 45 pistettä, enemmän kuin muissa kauden pudotuspeleissä.[64] Hänet valittiin kuudetta kertaa finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.[65]
Toinen lopettamispäätös ja välivuodet (1998–2001)

Pian vuoden 1998 finaalien jälkeen Jordan ilmoitti seuraomistaja Reinsdorfille harkitsevansa vakavasti koripalloilun lopettamista. Hän oli henkisesti uupunut ja tunsi saavuttaneensa koripallossa kaiken mahdollisen. Lisäksi päävalmentaja Jacksonin tilalle tuli Tim Floyd. Kauden 1998–1999 työsulun takia Jordanin lopettamispäätöstä jouduttiin odottamaan tammikuuhun 1999 asti, koska hän halusi auttaa työsulussa liigan muita pelaajia. Tammikuussa Jordan piti lehdistötilaisuuden, jossa hän ilmoitti vetäytyvänsä NBA-koripallosta.[67]
Tammikuussa 2000 Jordan aloitti työt Washington Wizardsin koripallotoimintojen johtoportaassa, ja lisäksi hänelle myytiin osa seurasta. Tätä ennen hän oli yrittänyt ostaa osan Charlotte Hornetsista, mutta kauppa ei toteutunut. Jordanin toivottiin vaikuttavan Wizardin menestykseen, sillä seura oli tammikuuhun mennessä hävinnyt otteluita yli kaksi kertaa enemmän kuin voittanut.[68] Jordan erottikin heti joukkueen valmentajan, ja loppukauden Washingtonia valmensi Darrell Walker.[69] Jordan alkoi koota uutta joukkuetta kesällä 2000, jolloin hän palkkasi valmentajaksi kokemattoman Leonard Hamiltonin.[70] Lisäksi hän hankkiutui eroon ylipalkatuista ja epäsuosituista pelaajista.[71] Kausi 2000–2001 sujui seuralta huonosti, sillä se voitti vain 19 ottelua ja hävisi 63. Hamilton erosi joukkueesta, ja hänen tilalleen palkattiin Doug Collins.[69]
Toinen paluu: Washington (2001–2003)

Collinsin palkkaamisen jälkeen Jordan aloitti harjoittelun uudelleen. Hänen paluustaan alettiin huhuta, mutta Jordan väitti vähentävänsä liikakilojaan. Vähitellen harjoitusten intensiteetti kuitenkin kasvoi, ja Jordan alkoi pelata yksi vastaan yksi -otteluita muita NBA-pelaajia vastaan. Kesän aikana Jordan kärsi loukkaantumisista, mutta syyskuussa 2001 hän ilmoitti palaavansa NBA-koripallon pelaajaksi Washingtonin joukkueessa, vaikka oli aiemmin sanonut lopettaneensa pelaamisen 99,9 prosentin varmuudella. Kaikki eivät olisi halunneet Jordanin palaavan NBA:han, sillä huonot pelit olisivat saattaneet laskea hänen arvostustaan.[69] Hän lahjoitti palkkansa vuoden 2001 terrori-iskujen tukirahastoon.[72] Jordanille maksettiin joukkueessa vähiten palkkaa. Koska hänestä tuli pelaaja, hän joutui luopumaan työpaikastaan Washingtonin johtoportaassa ja myymään osuutensa seurasta.[73]
Washingtonissa Jordan siirrettiin pelaamaan pieneksi laitahyökkääjäksi, vaikka hän oli pelannut Chicagossa heittävänä takamiehenä. Siksi hänellä oli pallollisesta pelaamisesta aiempaa vähemmän vastuuta. Washington aloitti kauden 2001–2002 tappiolla New Yorkille; Jordan teki 19 pistettä. Hän teki kauden aikana eniten pisteitä joulukuussa 2001, ottelussa Charlottea vastaan. Jordan teki silloin 51 pistettä, ja hänestä tuli sarjan vanhin pelaaja, joka on tehnyt 50 pistettä yhdessä ottelussa. Kuukauden päästä hän ylitti 30000 pisteen rajan. Loppukaudesta Jordanin nilkka alkoi ärtyä, joten se leikattiin ja hän joutui olemaan peleistä sivussa. Jordan tuli pian kuitenkin takaisin, ja hänen tarkoituksenaan oli nostaa joukkue pudotuspeleihin, mutta hänen peliaikaansa vähennettiin. Lopulta hän joutui jättämään kauden kahdeksan viimeistä ottelua väliin. Washington voitti 37 ottelua ja hävisi 45 ottelua.[74] Joukkue jäi kahden voiton päähän pudotuspelipaikasta. Jordan oli loukkaantumisista huolimatta joukkueen paras pisteentekijä, ja hänen vuokseen peleissä oli paljon yleisöä. Peliareena oli loppuunmyyty yhtä lukuun ottamatta kaikissa vierasottelussa.[75]
Ennen kautta 2002–2003 ei tiedetty, pelaisiko Jordan ollenkaan, vaikka hänellä oli toinen kausi sopimusta jäljellä. Muun muassa päävalmentaja Collins piti sitä epävarmana. Jordanin nilkka ei ollut vieläkään täysin kunnossa, mutta hän päätti pelata vielä toisen kauden. Hän pystyi pelaamaan kaikki runkosarjan 82 ottelua, joista hän aloitti penkiltä 15. Kauden aikana Jordan pelasi myös neljännentoista ja viimeisen kerran liigan tähdistöottelussa.[76] Jordan teki ottelussa 20 pistettä.[42] Kauden lähestyessä loppuaan Jordanille alettiin jakaa huomionosoituksia: Miamin joukkue esimerkiksi jäädytti pelinumeron 23 Washingtonin pelatessa kaupungissa. Kauden viimeisessä ottelussa Philadelphiaa vastaan vierasyleisö osoitti Jordanille seisten suosiota monta minuuttia. Washington hävisi ottelun selvästi, ja Jordan lähti kentältä paljon ennen pelin loppua. Yleisö vaati kuitenkin hänet takaisin kentälle, ja hän pelasi lopussa vielä muutaman minuutin.[76] Viimeisellä kaudellaan Jordan teki runkosarjassa keskimäärin 20,0 pistettä ottelua kohden.[42]
Koripallouran jälkeen (2003–)
Kun Jordan oli lopettanut NBA-uransa kolmannen kerran, hän luuli palaavansa Washingtonin toimitusjohtajaksi. Jordan tiesi, mitä joukkue tarvitsi, ja hän tunsi muiden NBA-pelaajien vahvuudet, koska oli pelannut heitä vastaan.[76] Washingtonin omistaja päätti kuitenkin erottaa Jordanin[77], vaikka hänen arvioitiin olleen 40–60 miljoonan dollarin arvoinen pelatessaan seurassa kaksi kautta. Jordan asetti tavoitteekseen, että hän omistaisi enemmistön jostakin NBA-seurasta.[78]
Koripallon lisäksi Jordania kiinnosti moottoriurheilu, ja hän perusti moottoripyöräilytallin, Michael Jordan Motorsportsin. Hän oli mukana mainostamassa monia moottoripyöräkilpailuja.[79] Jordan oli mukana myös lukuisissa hyväntekeväisyystempauksissa: hän tuki muun muassa Special Olympics -järjestöä.[80] Kesällä 2006 Jordan osti osan Charlotte Bobcatsin NBA-joukkueesta.[81] Omistuksensa ansiosta hänellä oli oikeus lausua ratkaiseva mielipide seuran koripalloon liittyvistä asioista. Vuonna 2010 hän osti seurasta enemmistön, ja hänestä tuli ensimmäinen entinen NBA-pelaaja, joka omistaa enemmistön NBA-seurasta.[82]
Jordanille myönnettiin marraskuussa 2016 Yhdysvaltain korkein siviileille myönnettävä kunniamerkki, Presidentin vapaudenmitali.[83]
Maajoukkueura

Jordan pelasi Yhdysvaltain koripallomaajoukkueessa ensimmäisen kerran Pan-Amerikan kisoissa 1983. Yhdysvallat voitti kultaa, ja Jordan oli joukkueensa paras pistemies.[15] Seuraavana vuonna hän edusti maataan Los Angelesin olympialaisissa. Yhdysvallat voitti kaikki ottelunsa, ja Jordan oli jälleen joukkueensa paras pistemies.[84] Vuonna 1992 hän oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa Amerikan-mestaruuskilpailuissa, joissa Yhdysvallat voitti kaikki ottelunsa.[85]
Seuraavan kerran Jordan edusti Yhdysvaltoja vuoden 1992 olympialaisissa, kun NBA:n ammattilaispelaajat saivat ensimmäisen kerran osallistua olympiakisoihin. Jordan ei ensin halunnut lähteä mukaan joukkueeseen, mutta muutti mieltään, kun NBA:n tähtipelaajat Larry Bird, Magic Johnson ja Charles Barkley päättivät osallistua.[40] Yhdysvaltain Dream Teamiksi kutsuttu joukkue ei kohdannut olympialaisissa merkittävää vastusta. Pelaajat olivat niin hyviä, että Jordan saattoi keskittyä otteluissa puolustamiseen ja levypallopelaamiseen.[44] Loppuottelussa Yhdysvallat voitti Kroatian 32 pisteellä, mikä oli myös joukkueen pienin voittomarginaali kisoissa.[86]
Pelityyli
Jordan pelasi lähinnä heittävänä takamiehenä, mutta hän pystyi pelaamaan myös pienenä laitahyökkääjänä, kuten hän tekikin paljon Washingtonin-kausinaan.[74] Jordan tunnettiin periksiantamattomasta voitontahdostaan ja korkeasta harjoittelumotivaatiostaan, ja hänen pelityyliään on kuvailtu innostavaksi ja näyttäväksi.[2] Hän harjoitteli määrätietoisesti ja pyrki aina kehittämään itseään, ja tämä asenne iskostui myös hänen joukkuetovereihinsa. Hän yritti aina olla parempi kuin NBA:n muut tähtipelaajat.[87] Jordan oli kuuluisa siitä, että hän pystyi tekemään tärkeitä koreja pelin loppuhetkillä.[88] Hänet tunnettiin myös näyttävästä ponnistusvoimastaan, minkä ansiosta hän sai lempinimet ”Air Jordan” ja ”His Airness”.[89] Uransa lopussa Jordan ei ollut yhtä hyvässä fyysisessä kunnossa kuin alkuvuosina, mutta hän pystyi korvaamaan sen pelikäsityksensä avulla.[74]
Jordan kehitti myös puolustuspeliään, ja hän teki kentällä paljon sellaistakin työtä, mikä ei näy tilastoissa.[90] Hän pelasi psyykkistä peliä ja ärsytti vastustajiaan puhumalla heille pelin aikana.[91]
Jordanilla ei ollut merkittäviä heikkouksia, joskin NBA-uransa alkupuolella hän onnistui kolmen pisteen heitoissa vain alle 20 prosentin tarkkuudella.[92] Uran edetessä hänen kolmen pisteen heittonsa muuttuivat tarkemmiksi, ja parhaalla kaudella hänen tarkkuutensa oli 50,0 prosenttia.[42]
Yksityiselämä

Michael Jordanilla oli lapsuudenperheessään kaksi veljeä ja kaksi sisarta. Michael oli veljeksistä nuorin. Hänen isoveljensä oli myös lahjakas koripalloilija, ja he pelasivat samassa lukiojoukkueessa.[94] Michaelin isä ja veli omistivat urheiluvaateliikkeen, ja hänen äitinsä oli pankkivirkailija.[94] Michaelin isä surmattiin elokuussa 1993.[48] Vuonna 2009 Michael Jordanin sisko sanoi isän käyttäneen häntä seksuaalisesti hyväksi.[95]
Yliopistossa ollessaan Jordan piti itseään ensisijaiseti opiskelijana eikä niinkään urheilijana. Hän halusi koulutuksen ja opiskeli maantiedettä.[13] Hän joutui keskeyttämään opinnot vähäksi aikaa siirryttyään NBA:han, mutta valmistui vuonna 1985.[16]
Jordan meni syyskuussa 1989 naimisiin Juanita Vanoyn kanssa.[32] Heillä on kaksi poikaa ja yksi tytär.[96] Juanita haki avioeroa vuonna 2002, mutta veti erohakemuksen pian pois. Vuonna 2006 pariskunta erosi kuitenkin yllättäen.[97] Juanita Vanoyn on arveltu saaneen eron yhteydessä 168 miljoonaa dollaria.[98] Joulukuussa 2011 Jordan kihlautui kuubalais-yhdysvaltalaisen Yvette Prieton kanssa.[99] Pari meni naimisiin huhtikuussa 2013, ja helmikuussa 2014 Prieto synnytti kaksostytöt.[100]
Jordanin avioliiton aikana paljastui, että hänellä oli ollut salasuhde vuosina 1989–1991. Hän oli vaatinut rakastajatartaan vaikenemaan suhteesta ja maksanut tälle 250000 dollaria, mutta nainen väitti hänen luvanneen maksaa enemmän, peräti viisi miljoonaa dollaria.[101] Jordan haastoi vuonna 2002 entisen rakastajattarensa oikeuteen kiristyksestä, ja oikeuden päätöksen mukaan hän ei ollut naiselle velkaa.[102]
Vuoden 1993 pudotuspelien aikana Jordan nähtiin peliä edeltävänä iltana Atlantic Cityn kasinolla, mikä herätti pahennusta. Hänet oli nähty uhkapelaamassa aiemminkin.[103] Vuonna 2005 Jordan myönsi 60 Minutes -ohjelmassa, että hänellä oli ollut ongelmia uhkapelin kanssa, ja hänen väitettiin myös hävinneen niissä huomattavia summia.[104]
Merkitys
Koripallo

Jordan oli ensimmäisiä maailmanlaajuisesti tunnettuja koripalloilijoita. Hän ei saanut julkisuutta ainoastaan koripallouransa, vaan myös yksityiselämänsä ja Niken mainoksien ansiosta.[105] Jordania arvostettiin jo hänen koripallouransa alussa, sillä hänen katsottiin tuoneen heti uutta elämää Chicagon joukkueeseen.[106] Vuoden 1986 pudotuspelien aikana Larry Bird sanoi: "Luulen, että Jumala on naamioitunut Michael Jordaniksi."[107] Hän voitti liigan pistetilaston ennätykselliset kymmenen kertaa, joista seitsemän perättäisinä vuosina. Se on myös liigan ennätys, jonka hän jakaa Wilt Chamberlainin kanssa.[2]
Jordan esiintyi Sports Illustrated -lehden kannessa ennätyksellisesti 49 kertaa.[108] Hänet valittiin vuonna 1991 Sports Illustratedin vuoden urheilijaksi.[109] Vuonna 1996 hänet valittiin NBA:n 50:n kaikkien aikojen merkittävimmän pelaajan listalle ja vuonna 2009 Basketball Hall of Fameen.[110] Vuonna 1999 ESPN valitsi Jordanin 1900-luvun parhaaksi pohjoisamerikkalaiseksi urheilijaksi.[3] Myös AP teki vastaavan listan, jossa Jordan oli toisena Babe Ruthin jälkeen.[4] Lisäksi AP valitsi hänet kolme kertaa vuosina 1991–1993 vuoden urheilijaksi[111] ja 1900-luvun parhaaksi koripalloilijaksi.[112]
Jordanin ponnistusvoima oli hyvä, ja hän innoitti nuoria koripalloilijoita.[113] Hän osallistui NBA:n donkkikilpailuihin, jotka hän voitti kaksi kertaa, 1987 ja 1988.[2] Monet nuoret pelaajat yrittivät jäljitellä Jordanin donkkeja.[113] NBA:n tähtipelaajista muun muassa Lebron James[114] ja Dwyane Wade ovat kertoneet Jordanin olleen heidän esikuvansa.[115] Jordaniin on verrattu myös useita myöhemmin pelanneita NBA-pelaajia, kuten Kobe Bryantia.[88]
Jordanille pystytettiin vuonna 1994 patsas Chicagoon United Centerin läheisyyteen.[116]
Elokuvat, musiikki ja videopelit
Jordan on esiintynyt yhdessä Looney Tunesin hahmojen kanssa,[117] esimerkiksi Väiski Vemmelsäären kanssa vuoden 1993 Super Bowlin mainoskatkolla.[118] Vuonna 1996 hän esiintyi hahmojen kanssa elokuvassa Space Jam.[117] Jordanille jopa rakennettiin harjoittelua varten kuvauspaikalle oma koripallokenttä. Space Jam tuotti lipputuloina 230 miljoonaa dollaria.[119] Elokuvassa esiintyi paljon Jordanin edustamien yhtiöiden tuotesijoittelua.[117] Musiikkialalla Jordan on esiintynyt muun muassa Michael Jacksonin Jam-kappaleen musiikkivideolla.[120]
Videopeleissä Jordan esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1988, jolloin julkaistiin peli Jordan vs. Bird: One on One. 1990-luvun alussa hän oli mukana NBA-pelisarjassa. Vuonna 1993 julkaistiin tietokonepeli Michael Jordan in Flight, ja seuraavana vuonna ilmestyi Michael Jordan: Chaos in the Windy City. Space Jam -elokuvan yhteydessä ilmestyi myös samanniminen Space Jam -videopeli. 2000-luvulla Jordan esiintyi lukuisissa NBA-pelisarjan videopeleissä.[121] Lisäksi Jordan on esiintynyt NBA 2K11 ja NBA 2K12-pelin pelikannessa.[122]
Mainokset ja liike-elämä
Jordan alkoi rakentaa itsestään niin kutsuttua superbrändiä jo ennen kuin hän lopetti aktiiviuransa ensimmäisen kerran. Hän vaati Nikelta miljoonien korvauksia tulonmenetyksistä eikä olisi halunnut lähteä yrityksen mainoskasvoksi. Jordan tuli kuitenkin tunnetuksi etenkin Niken mainoskampanjoista, eikä Nike halunnut hänen edustavan muita yhtiöitä.[117] Hän oli mukana Niken markkinoinnissa vuodesta 1985 lähtien. Uuden teknologian, kuten hidastuksien avulla saatiin aikaan vaikutelma, että Jordan oli lähes yli-inhimillinen olento ja pystyi lentämään ilman halki. Niken mainosten ansiosta Jordanista tuli ympäri maailman tunnettu supertähti.[123]
Niken lisäksi Jordan esiintyi muun muassa Gatoraden, McDonald’sin ja Coca-Colan mainoksissa. Esimerkiksi McDonald’sin mainoksessa hän pelaa heittokilpailua Larry Birdin kanssa.[124][125] Vuonna 1996 tehdyn tutkimuksen mukaan Jordan oli hyväpalkkaisin urheilumaailman mainoskasvo, sillä hän ansaitsi vuodessa mainoksilla 40 miljoonaa dollaria.[126]
Jordan ansaitsi pelajasopimusten ohella sponsoroinnista. Esimerkiksi vuonna 1999 hän sai sponsoroinnista 47 miljoonaa dollaria, mistä Niken osuus oli 16 miljoonaa. Vuonna 1998 Forbes arvioi, että Jordanin vaikutus Yhdysvaltain taloudelle oli ollut 10 miljardia dollaria.[127]
Jordan kehitti vuonna 1985 yhteistyössä Niken kanssa oman koripallokenkäsarjan, Air Jordanin. Aluksi hän ei suostunut pitämään kenkiä, koska ”näyttäisi niissä pelleltä”. Lisäksi NBA kielsi Air Jordan -kenkien käytön, ja sen vuoksi Nike joutui maksamaan sakkoja aina, kun Jordan käytti kenkiä peleissä. Myöhemmin Air Jordanista on tullut markkinoille lukuisia eri malleja.[128] Nike aloitti myös Jordanin brändin, joka myi vuonna 2006 yli 500 miljoonan dollarin arvosta.[129] Vuonna 2010 brändin arvoksi arvioitiin miljardi dollaria. Samana vuonna Forbes listasi Jordanin maailman 20 vaikutusvaltaisimmaksi julkisuuden henkilöksi. Hänen arvioitiin ansainneen vuoden aikana 55 miljoonaa dollaria.[130]
Jordan on mukana myös ravintola-alalla: hänellä on nimikkoravintoloita Chicagossa, New Yorkissa ja Connecticutin osavaltiossa.[131]
Saavutukset
[42][132][110]

Henkilökohtaiset saavutukset
5 × NBA:n arvokkain pelaaja: 1988, 1991, 1992, 1996, 1998
6 × NBA:n finaalien arvokkain pelaaja: 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998
NBA:n vuoden puolustuspelaaja: 1988
9 × NBA:n puolustustähdistön ykköstähdistö: 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993,  1996, 1997, 1998
NBA:n vuoden tulokas: 1985
10 × NBA:n ykköstähdistö: 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998
NBA:n tulokkaiden ykköstähdistö: 1985
14 × NBA:n tähdistöottelu: 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998, 2002, 2003
3 × NBA:n tähdistöottelun arvokkain pelaaja: 1988, 1996, 1998
10 × NBA:n pistekuninkuus: 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998
2 × NBA:n donkkikilpailun voitto: 1987, 1988
Kolmanneksi eniten pisteitä NBA:n runkosarjan historiassa: 32292
Eniten pisteitä NBA:n pudotuspelien historiassa: 5987
Korkein ottelukohtainen pistekeskiarvo NBA:n runkosarjan historiassa: 30,12
Korkein ottelukohtainen pistekeskiarvo NBA:n pudotuspelien historiassa: 33,45
Valinta NBA:n 50 merkittävimmän pelaajan listaukseen vuonna 1996.
Valinta Basketball Hall of Fameen vuonna 2009.

Joukkuesaavutukset
Pan-Amerikan mestaruus: 1983
2 × Olympiakultaa: 1984, 1992
6 × NBA-mestaruus: 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998
Amerikan-mestaruus: 1992
NCAA-mestaruus: 1982

Tilastot
Runkosarja

Pudotuspelit

O = ottelut, PTH % = NBA:ssa pelitilanneheitot, eli kahden ja kolmen pisteen heitot, 3P % = kolmen pisteen onnistumisprosentti, 1P % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Houghton, Sarah| title = Michael Jordan: The best ever| location = Bloomington| publisher = Red Brick| year = 2002| id = ISBN 0-7368-4002-8| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Klein, Naomi| title = No Logo: Tähtäimessä brändivaltiaat| others = Translated by Laaksonen, Liisa & Tillman, Maarit| publisher = WSOY| year = 2000| id = ISBN 951-0-26275-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = McGovern, Mike| title = Michael Jordan: Basketball player| location = New York| publisher = Ferguson| year = 2005| id = ISBN 978-0-8160-5876-1| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Porter, David L.| title = Michael Jordan: A Biography| location = Westport| publisher = Greenwood| year = 2007| id = ISBN 978-0-313-33767-3| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Raber, Thoms R.| title = Michael Jordan: Returning Champion| location = Minneapolis| publisher = Lerner Publications| year = 2002| id = ISBN 0-8225-0473-1| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google Books]}}
Viitteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Yhdysvaltalaiset koripalloilijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat
Luokka:Afroamerikkalaiset
Luokka:Vuonna 1963 syntyneet
Luokka:Yhdysvaltalaiset miljardöörit
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Missä kaupungissa Dennis Rodman on varttunut?


Salatut elämät (puhekielessä usein Salkkarit) on FremantleMedia Finland Oy:n tuottama suomalainen draama- ja saippuasarja, jota esittää MTV3-kanava. Sarjan kuvaukset alkoivat maanantaina 16. marraskuuta 1998[1] ja sen ensimmäinen osa nähtiin MTV3:lla maanantaina 25. tammikuuta 1999.[2]
Alun perin sarjaa suunniteltiin tehtävän 540 jaksoa alkuvuoteen 2002 asti[3], mutta sopimusta on jatkettu sen jälkeen useita kertoja. Kesäkuussa 2017 julkistettiin tieto, että Salatut elämät jatkuu vielä ainakin kevään 2023 loppuun asti.[4]
Asetelma
Suurin osa sarjan tapahtumista sijoittuu kuvitteelliselle Pihlajakadulle, joka sarjassa sijaitsee Helsingin Ullanlinnassa. Salatuille elämille ominaista on kohtauksien välissä esitettävät maisemakuvat Helsingistä sekä lopussa siniseksi (kausilla 2001–2003 keltaiseksi) muuttuva cliffhanger, joka jää usein jännittävään tilanteeseen.
Sarjan lähtötilanne
Sarjan alussa talonmies Seppo Taalasmaan (es. Jarmo Koski) ja hänen vaimonsa Ullan (es. Maija-Liisa Peuhu) pyynnöstä poliisi on tullut tutkimaan, miksi Tyyne Puustinen ei avaa ovea. Hänet löydetään asunnostaan kuolleena ja poliisi ryhtyy selvittämään kuolinsyytä.
Aki Nikkinen (es. Sami Uotila) ja Markus Ekholm (es. Andrei Sandberg) ovat etsineet pitkään sopivaa liiketilaa kahvilalleen ja löytävät lopulta sopivan. Katja Vainio (es. Anu Koskinen) lupautuu sisustussuunnittelijaksi. Katjan sisko ja kämppäkaveri Jenni (es. Anu Palevaara) on tuonut kotiinsa herrasmies Toni Veijalaisen (es. Kristo Salminen). Jenni saa kirjeen, jossa kerrotaan, että hänet on erotettu koulusta jatkuvien poissaolojen vuoksi. Samalla myös tuet loppuvat, joten Jenni pyytää Tonia heidän alivuokralaisekseen.
Jukka Salin (es. Jouko Keskinen) ja hänen uusi vaimonsa Hanna (es. Tarja Omenainen) palaavat Kanariansaarilta kotiin. Kotona heidät ottavat vastaan juuri armeijasta päässyt Aleksi (es. Tuomas Kytömäki), perheen keskimmäinen lapsi Saku (es. Jasper Pääkkönen) sekä perheen kuopus Silja (es. Jonna Keskinen). Hanna ja Jukka paljastavat lapsille avioituneensa matkan aikana. Saku ja Aleksi ovat iloisia Hannan muutosta heidän luokseen, mutta Silja ei ota uutista hyvin, eikä asiaa auta se, että Silja saa kuulla Aleksin tietäneen avioliittoaikeista.[5]
Salinien naapurissa asuu Ismo Laitela (es. Esko Kovero), joka on leskeksi jäänyt kahden teini-ikäisen lapsen, Miian (es. Venla Saartamo) ja Kallen (es. Pete Lattu), yksinhuoltaja. Ismo työskentelee kauppiaana Ismon valinta -nimisessä kioskimaisessa kaupassa. Juristi Laura Kiviranta (es. Piitu Uski) asustaa yksin vannoutuneena sinkkuna.
Roolihahmot

Sarjassa esiintyneet näyttelijät on ilmoitettu kunkin näyttelemän roolihahmon tietojen yhteydessä.
Salattujen elämien alkaessa oli sarjaan palkattu lähes 20 näyttelijää, joista on nykyisin jäljellä enää viisi. Heistä ainoastaan Ismo Laitelaa esittävä Esko Kovero on ollut sarjassa poistumatta kertaakaan. Pete Latun esittämä Kalle Laitela palasi sarjaan kevään 2012 viimeisessä jaksossa, oltuaan sarjasta pois kymmenen vuotta. Maija-Liisa Peuhun näyttelemä Ulla Taalasmaa, jolla on hallussaan sarjassa pisimpään ollut naispäärooli, palasi sarjaan toistamiseen syksyllä 2013.[6] Sami Uotilan esittämä Aki Nikkinen palasi sarjaan 12 vuoden tauon jälkeen syksyllä 2014.[7] Lisäksi ensimmäisellä kaudella sarjaan tullut hahmo Kari Taalasmaa (es. Tommi Taurula) palasi sarjaan keväällä 2015.[8] Sarjassa pitkään mukana ollut Anu Palevaara poistui sarjasta maaliskuussa 2013, kun hänen esittämänsä Jenni Vainio joutui ammutuksi ja menehtyi ampumahaavaan.[9] Myös pitkään Seppo Taalasmaan roolissa esiintynyt Jarmo Koski poistui sarjasta lokakuussa 2013 esitetyssä jaksossa,[10] mutta hän vieraili sarjassa syksyllä 2017.[11][12]
Tapahtumapaikat

Sarjassa on Pihlajakadun lisäksi esiintynyt muitakin paikkoja kuten ravintoloita ja baareja.
Sarjan teemoja

Salatut elämät on kerännyt paljon huomiota käsitellessään avoimesti monia vaikeita ongelmia, kuten kidnappaamista, kuolemaa, kuoleman lavastamista, sairauksia, huumeita, alkoholismia, uusioperheen sisäisiä seksisuhteita, raiskaamista, viiltelyä, perheväkivaltaa, varastamista, rasismia, insestiä, teiniraskauksia, aborttia, lapsettomuutta, peliriippuvuutta, syöpää, epilepsiaa, kehitysvammaisuutta, psykopatiaa, syömishäiriöitä, narsistista persoonallisuushäiriötä, koulukiusaamista, HIV:tä, psykoottisuutta ja itsemurhaa.
Saippuasarjoille ominaiseen tapaan myös Salatuissa elämissä on käsitelty pettämistä ja kolmiodraamoja.
Tuotanto
Luominen
MTV3-kanavalla vuosina 1996–1998 esitetyn Ihmeidentekijät-sarjan jälkeen kanava halusi uuden joka arkipäivänä lähetettävän sarjan.[13] Sarjan konseptin kehitti Salattujen elämien alusta asti sen vastaavana tuottajana ja MTV:n draamapäällikkönä työskentelevä Sarita Harma.[13] Sarja on yksi MTV3:n kalleimmista hankkeista urheiluohjelmien rinnalla.[14] Sarjan on usein väitetty perustuvan australialaisen Neighbours-saippuasarjan ohjelmaformaattiin, mutta sarjan tuottajan mukaan tämä tieto on virheellinen.[15]
Sarjan alkaessa tammikuussa 1999 MTV3 mainosti ohjelmaa lauseella ”Kuinka hyvin tunnet naapurisi? Mitä naapurisi tietää sinusta? Jokaisella on jokin salaisuus. Unelma. Pelko. Rakkaus. Romanssi. Tragedia.”[16]
Kuvaus
Salattujen elämien sisäkohtaukset kuvataan Helsingin Konalassa vanhaan koulurakennukseen rakennetussa studiossa.[17] Vuoden 2014 loppuun asti ulkokohtaukset kuvattiin pääosin Ullanlinnan Huvilakadulla, joka esittää sarjassa Pihlajakatua. Alkuvuodesta 2015 FremantleMedia päätti vuokrasopimuksen Huvilakadun taloyhtiön kanssa ja sarjan ulkokuvaukset ovat siirtyneet pääosin lähemmäksi Konalan studiota, muun muassa Munkkiniemeen.[18][19] Muutoksen syynä olivat muun muassa Helsingin lisääntyneet liikennemäärät. Tuotanto myös pystyy tekemään kohtaukset paremmin, kun suurin osa ajasta ei mene kuvauspaikalle ajamiseen. Vuonna 2018 kuvausryhmä on kuitenkin palannut kuvaamaan muutamia kohtauksia Ullanlinnaan. Kyseisiä kohtauksia nähdään esimerkiksi vuonna 2018 esityssä jaksossa, jossa Onni "Tale" Taalasmaa poistuu sarjasta, sekä sarjan 20-vuotisjuhlajaksossa, joka esitetään tammikuussa 2019. Ulkokuvauksia on tehty myös muualla Helsingissä sekä muun muassa Karkkilassa, Kirkkonummella, Tampereella, Turussa, Nurmeksessa, Lapissa, Kanariansaarilla, Tallinnassa, Espanjassa, Lapissa ja Las Vegasissa.[3] Syksyllä 2009 kuvausryhmä vieraili Vilnassa. Syksyllä 2012 sarjaa käytiin kuvaamassa Lontoossa.[20]
Yhtä viiden jakson kokonaisuutta kuvataan seitsemän päivää. Jaksot kuvataan keskimäärin neljä kuukautta ennen niiden esittämistä.[21] Maanantai on harjoittelupäivä. Vuosina 1998–2009 sarjan studiokohtaukset kuvattiin monikameratekniikalla kolmella kameralla. Syksyllä 2009 uusitun kameratekniikan myötä studiokohtaukset siirryttiin kuvaamaan pääosin yhdellä kameralla.[22] Studion ulkopuoliset kohtaukset on kuvattu alusta alkaen yhdellä kameralla.
Syksyllä 2009 sarjaa alettiin kuvata uusilla kameroilla, jolloin vanha 4:3-kuvasuhde (lomitettu) vaihtui uuteen 16:9-kuvasuhteeseen (progressiivinen). Lisäksi uudet kamerat kuvaavat kaiken materiaalin HD:nä, eli teräväpiirtona. Ensimmäinen 16:9-muotoinen jakso esitettiin 25. tammikuuta 2010.[23]
Sarjan tuotanto työllisti kokopäiväisesti vuonna 2014 noin 110 ihmistä.[24] Sarjassa on vieraillut lähes 6000 avustajaa.[25]
Musiikki ja tunnus
Sarjan musiikin sävellyksestä vastasi vuosina 1999–2014 säveltäjä Vesa Mäkinen. Marraskuusta 2014 esitetyistä jaksoista lähtien sarjassa siirryttiin käyttämään ruotsalaisen Epidemic Soundin katalogimusiikkia.[26][27] Vesa Mäkisen sävellysnauhoitukset kuuluivat vielä kerran yksittäisesti joulukuussa 2014 ja keväällä 2015. Tammikuun 2017 jaksoista lähtien musiikkia laajennettiin käyttämään myös Universal Publishing Production Musicilta. Samantyyppistä katalogimusiikkia käytetään myös muissa kotimaisten tv-kanavien ohjelmissa.
Sarjan tunnusmusiikkina on toiminut sen alusta alkaen Åsa Schmalenbachin säveltämä ja Jörgen Ringqvistin sanoittama ”Jag vill” -kappale, jonka Jiri Nikkinen suomensi Anna Hanskille hänen vuonna 1999 julkaistulle Minä tahdon sinut -albumille nimellä ”Tunteisiin”.[28][29]

Alkutunnus on ollut sarjan alusta täysin instrumentaali. Alkuperäinen tunnusmusiikki oli käytössä vuosina 1999-2001. Syksyllä 2001 tunnus vaihdettiin uuteen versioon. Syksyllä 2004 aiemmin kitaralla soitettu tunnus vaihdettiin elektroniseen versioon. Syksyllä 2007 tunnusmusiikkia uudistettiin jälleen hieman, vaikka se pysyikin pääosin samana. Sarjan 15-vuotisjuhlan kunniaksi keväällä 2014 sarjan alkuperäinen tunnusmusiikki palasi sarjan tunnuskappaleeksi ja korvasi jo lähes 10 vuotta tunnuksessa olleen musiikin.[30] Keväällä 2019 otettiin käyttöön täysin uusi versio tunnusmusiikista sarjan 20-vuotijuhlan kunniaksi.
Alkuperäinen, Anna Hanskin laulama tunnus oli käytössä vuosina 1999–2001. Musiikista käytettiin kahta eri versiota; toisessa versiossa loppumusiikki alkoi ensimmäisestä (Oon yksi muista...) ja toisessa versiossa toisesta (Mä seison sillalla...) säkeistöstä. Lopputunnuksen tausta oli ruskea ja ennen lopputekstejä jakso päättyi siniseen cliffhangeriin.[31] Syksystä 2001 vuoden 2004 kevääseen tunnuksen esitti Jore Marjaranta. Syksystä 2001 kevään 2003 loppuun lopputunnuksen tausta ja cliffhanger olivat molemmat keltaisia.[32] Syksyllä 2003 muutettiin sekä cliffhanger että tunnuksen taustaväri kummatkin sinisiksi. Syksyllä 2004 lopputunnus vaihdettiin alkutunnuksen tapaan elektronisen musiikin versioon.[33]
Syksyllä 2005 lopputunnusta lyhennettiin hieman, ja lopputekstien yhteydessä on siitä asti näytetty yksi tai useampi pätkä paljastuksena seuraavasta jaksosta. Lopputunnuksen grafiikat pysyivät lähes muuttumattomana syksystä 2003 tammikuuhun 2009, jolloin sarjassa näytettävän rappukäytävän seinä korvasi vanhan sinisen teeman ja kurkistus seuraavaan jaksoon ei enää ollut laatikossa, vaan avaimenperän sisäpuolella. Syksyllä 2009 musiikkia lyhennettiin vielä muutamalla sekunnilla.
Ensimmäisen kerran sitten syksyn 2004 lopputunnusmusiikkia uudistettiin keväällä 2011, kun edellisessä tunnuksessa olleet kuiskaten lauletut ”tunteisiin” sekä ”joo ja niin” korvattiin trumpetin äänellä. Silti lopputunnusmusiikki pysyi saman pituisena, kuin se oli aikaisemmin lyhennetty.
Sarjan 15-vuotisjuhlan kunniaksi tammikuussa 2014 lopputunnusta muutettiin alkutunnuksen tapaan. Lopputunnuksessa ovat uudet punaisen väriset grafiikat ja lopputunnusmusiikki on noin 17 sekunnin pituinen ote sarjan alkuperäisestä alkutunnusmusiikista. Pätkä seuraavasta jaksosta näytettiin tammikuusta toukokuuhun oikeaan yläkulmaan muodostuvassa nelikulmiossa. Toukokuussa 2014 lopputunnus muuttui siten, että lopputekstit ovat ruudun keskellä ja viiden sekunnin mittainen pätkä seuraavasta jaksosta näytetään lopputekstien jälkeen laatikossa, jonka alla lukee ”Seuraavassa jaksossa”. Huhtikuussa 2015 lopputekstien värisävyt muuttuivat hieman. Kaksi vuotta myöhemmin huhtikuussa 2017 musiikkia pidennettin, jossa lopputekstien jälkeen näkyy sarjan sosiaalisen median käyttäjätilit.
Seuraavan kerran vuoden 2011 jälkeen keväällä 2019 otettiin käyttöön täysin uusi versio lopputunnuksesta. Graafisena teemana uudessa lopputunnuksessa on porrastaulun tausta, jossa ovat valkoiset tekstit. Siirtymän jälkeen näytetään tuttuun tapaan pätkä seuraavasta jaksosta. Tällöin oikealle puolelle jää vinottain leikattu osa tätä porrastaulu-teemataustaa siinä lukien "Seuraavassa jaksossa...".
Kausien päätös- ja erikoisjaksot

Kausien päätösjaksoissa on tapahtunut aina jotain tavanomaista jaksoa jännittävämpää. Salattujen elämien omalle YouTube-kanavalle julkaistiin sarjan 18-vuotispäivänä lyhyt kooste kaikista julkaisupäivään asti nähdyistä päätösjaksoista.[34]
Salatuista elämistä on tehty myös erikoisjaksoja, joissa ollaan vierailtu kulissien takana, ollut oma (sarjan omasta juonesta irrallinen) tarinansa tai ollut johonkin tiettyyn hahmoon tai tapahtumaan keskittyvä jakso.
Myös satunnaisesti tavanomaisten jaksojen lopputunnuksessa on poikkeuksia; esimerkiksi pätkää seuraavasta jaksosta ei näytetä tai musiikki poikkeaa normaalista.
Esitysaika ja uusinnat
Salattuja elämiä on esitetty MTV3-kanavalla prime time -esitysajassa, eli kello 19.30–20.00 sen alusta saakka. Kauden 2001–2002 aloitusjakso Laura kohtaa uhkan äitiydelleen alkoi poikkeuksellisesti jo kello 19.15, ja oli kestoltaan tunnin mittainen.[35] Syksyllä 2003 esitettiin kauden 2003–2004 ensimmäinen ja toinen jakso eli Elina pelkää itseään ja Aleksi tekee miehen teon samana päivänä putkeen. Sarjaa esitetään maanantaista perjantaihin, tosin kevätkauden 2006 alusta kevätkauden 2007 loppuun jaksoja esitettiin vain neljänä päivänä viikossa maanantaista torstaihin. 29. huhtikuuta 2013 alkaen sarjaa esitettiin maanantaista torstaihin kauden loppuun saakka.[36] Myös keväällä 2014 jaksoja esitettiin 12. toukokuuta alkaen vain maanantaista torstaihin.
Jaksojen ensimmäinen uusinta tuli alun perin seuraavana arkipäivänä aamupäivisin. Myöhemmin uusinnat siirrettiin viikonloppuun siten, että viikolla esitetyt kolme ensimmäistä jaksoa esitettiin lauantaina ja kaksi seuraavaa sunnuntaina. Neljän jakson viikkotahdin aikana lauantaisin ja sunnuntaisin tuli kaksi jaksoa päivässä. Uusintoja esitettiin yhdessä vaiheessa myös perjantaisin. Syksystä 2014 alkaen kaikki viikon jaksot on uusittu lauantaiaamupäivisin. Keväästä 2015 alkaen lauantaisen uusinnan lisäksi edellisen illan jakso uusitaan arki-iltapäivisin.
Uusintoja on esitetty myös AVA-kanavalla, jossa sarjan edellisen päivän jakso esitettiin uusintana iltaseitsemältä, eli juuri ennen kuin uuden jakson esittäminen alkoi MTV3:lla.[37] Tammikuussa 2013 AVA:n uusintojen esitysaikaa aikaistettiin kello 17:ään.
Sarjan kesäuusinnat alkoivat 19. toukokuuta 2003, ja kesän 2003 aikana nähtiin jaksot 1–150.[38] Seuraavana kesänä uusittiin jaksot 151–300.[39] Kesällä 2005 esitettiin jaksot 301–450.[40] Kun aikaisempina kesinä oli uusinnat esitetty iltaisin, siirtyivät uusinnat kesällä 2006 arkiaamuihin, jolloin esitettiin kolme jaksoa päivässä. Kesän aikana esitettiin jaksot 451–600, jotka esitettiin ensimmäisen kerran 31. elokuuta 2001 – 15. huhtikuuta 2002.[41] Myös kesällä 2007 uusinnat esitettiin aamuisin.
Kesällä 2008 esitysaikaa muutettiin siten, että jaksoja esitettiin iltapäivisin kolme jaksoa päivässä sekä viimeisellä uusintaviikolla myös viikonloppuna. Kesällä 2008 esitetyt jaksot olivat tuotantokaudelta 2003–2004. Uusinnat päättyivät kyseisen kauden viimeiseen jaksoon Viesti menneisyydestä tyrmää Sepon. Uusintakierros jatkui 1. kesäkuuta 2009 ja se päättyi 21. elokuuta 2009. Esitysajankohta oli edellisen kesän tapaan iltapäivällä.[42] Kesän 2009 aikana esitettiin kokonaisuudessaan tuotantokausi 2004–2005 ja uusintakierros päättyi kauden 2005–2006 jaksoon 1097: Laura taistelee ollakseen tasa-arvoinen. Kesällä 2010 esitettiin loppuun kausi 2005–2006. Uusintakierros päättyi kauden 2006–2007 jaksoon 1259. Kesällä 2011 esitettiin uusintana alun perin kausilla 2006-2007 ja 2007-2008 esitetyt jaksot 1260–1423. Jaksoja esitettiin iltapäivisin 2–3 jaksoa joka arkipäivä. Lisäksi kesällä esitettiin uusintana erikoisjakso Seppo Goes Shakespeare.
Kesällä 2012 esitettiin uusintana jaksot 1424–1588, jotka esitettiin ensimmäisen kerran vuosina 2007–2008.[43] Kesällä 2013 esitettiin uusintana jaksot 1589–1753, jotka ovat alun perin vuosilta 2008–2009.[44] Jaksot olivat myös nähtävillä MTV3 Katsomossa.
Kesällä 2014 uusintoja esitettiin alkaen jaksosta 1766, jolloin jaksot 1754–1765 jätettiin televisiosta uusimatta. Uusintojen ensimmäisellä esitysviikolla jaksoja lähetettiin yksi jakso maanantaista perjantaihin. Toisesta viikosta alkaen uusintoja esitettiin kolme jaksoa arkisin ja kaksi jaksoa lauantaisin. Kesän viimeinen uusittava jakso oli järjestysnumeroltaan 1905. Kesällä 2015 uusintoina lähetettiin kolme jaksoa arkipäivisin sekä kaksi jaksoa lauantaisin. Ensimmäinen uusittava jakso oli järjestysnumeroltaan 1945, jolloin jaksot 1906–1944 jätettiin uusimatta televisiossa, mutta ennen kesäuusintojen alkua kyseiset jaksot olivat katsottavissa MTV Katsomossa.[45] Kesän 2015 viimeinen uusittava jakso oli järjestysnumeroltaan 2131, joka esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran syksyllä 2011.
Kesällä 2016 esitettiin uusintana jaksot 2132–2313, jotka esitettiin ensimmäisen kerran vuosina 2011–2012. Uusintoja esitettiin arkipäivisin kolme jaksoa ja viikonloppuisin kaksi jaksoa. Kesällä 2017 ensimmäinen uusittava jakso oli järjestysnumeroltaan 2314. Uusintoja esitettiin maanantaista lauantaihin kolme jaksoa päivässä. Kesän uusintojen ensiesitykset nähtiin televisiossa vuosina 2012–2013.
Helmikuusta 2018 elokuuhun 2018 esitettiin uusintana jaksot 2472–2804, jotka esitettiin ensimmäisen kerran vuosina 2013–2015. Keväällä jaksoja näytettiin arkisin aamupäivällä. Kesällä jaksoja näytettiin arkisin iltapäivällä, mutta myös viikonloppuisin aamupäivällä.
Vastaanotto
Sarjan katsojaluvut
2000-luvun alku
2000-luvun alussa Salatut elämät oli todella suuressa suosiossa. Sarja nousi heti alkuaikoina katsotuimpien ohjelmien joukkoon. Sarjan kaikkien aikojen katsotuin jakso (osa 390) Kalle tekee päätöksen armeijan suhteen esitettiin 26. helmikuuta 2001, jolloin sarjalla oli 1360000katsojaa.[46]
Vuonna 2002 Salatut elämät ylsi vuoden katsotuimpien ohjelmien TOP10-listan sijalle 9. Kyseisenä vuonna sarjan katsotuin jakso keräsi 1308000 katsojaa.[47]
Digiaikaan siirtyminen
Digiaikaan siirryttäessä Salattujen elämien katsojaluvut laskivat hieman, sillä kanavien määrä lisääntyi ja samalla ohjelmatarjonta suureni. Sarja teki digikauden katsojaennätyksensä 18. helmikuuta 2008, jolloin sarjalla oli 1027001 katsojaa.[48] Helmikuussa 2008 esitetty jakso (osa 1501) Eeron piinaaja saa kasvot oli koko vuoden kymmenenneksi katsotuin ohjelma.[49] Yli kymmenen vuoden esittämisen jälkeenkin Salatut elämät on yksi Suomen suosituimmista televisiosarjoista ja usein viikon katsotuimmalla jaksollaan katsojatilastojen ykkönen.
Nykytilanne
Tuotantokaudella 2008–2009 Salattujen elämien katsojaluvut olivat korkeimmillaan 1043000 katsojaa[50] ja matalimmillaan 484000 katsojaa[51]. Syksyllä 2008 sarjalla oli keskimäärin 793200 katsojaa ja koko kaudella 2008–2009 keskimäärin 820000 katsojaa. Elokuussa 2009 sarja teki jälleen uuden digikauden katsojaennätyksensä[52], kun 24. elokuuta 2009 esitetty syyskauden avausjakso Kaikkien elämä ei jatku keräsi keskimäärin 1063000 katsojaa.[53] Vastaavasti syksyllä 2009 katsojia on ollut matalimmillaan 647000. Syyskaudella 2009 sarjalla oli keskimäärin hieman yli 870000 katsojaa jaksoa kohden. Kevätkaudella sarjan katsojaluvut olivat 900000 katsojan molemmin puolin. Luvut olivat korkeimmillaan tammikuussa 2010, jolloin ylitettiin miljoonan katsojan luvut.[54] Luvut kuitenkin vähenivät kauden loppua kohden, sillä kevään päätösjaksoa seurasi enää 681000 katsojaa.[55] Kauden 2010–2011 avausjakso keräsi keskimäärin 819000 katsojaa[56] eli huomattavasti vähemmän kuin edellisen kauden avausjakso.
Esityskaudella 2014–2015 Salatut elämät -sarjan jaksojen keskikatsojamäärä oli 840 000 (180 jaksoa, sis. ensiesitys, uusinnat, 7 vrk tallennekatselu ja MTV Katsomo). Sarjaa seurasi MTV3-kanavalta vuoden 2015 aikana kaikkiaan yli 4,2 miljoonaa suomalaista (81 %).[25] Jaksojen yhteenlasketut katsojaluvut (ensiesitys, ajassa siirretty katselu, uusinnat, MTV Katsomo) saavuttavat kuitenkin edelleen yli 1 000000 katsojaa yhtä jaksoa kohden.[57]
Katsotuimmat jaksot kausittain

Palkinnot ja ehdokkuudet
Voitetut palkinnot
Telvis – Erikoiskunniakirja, 1999[74]
Venla – Yleisövenla, 2001[75]
Kehitysvammaisten Tukiliitto – Vuoden tulppaani -tunnustus, 2003[76]
Ehdokkuudet
Kultainen TV – Paras TV-ohjelma, 2008
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2010
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2011 [77]
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2012
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2013
Kultainen Venla – Draamaohjelma, 2013[78]
Kultainen Venla – Vuoden käsikirjoittaja, 2013[78] (Sarjan käsikirjoitustiimi)
Kultainen Venla – Paras TV-ohjelma, 2017[79]
Kohu sarjan ympärillä
Salattujen elämien tuottajan Marko Äijön mukaan sarjan kaikkien aikojen suurinta kohua herättänyt jakso nähtiin 2000-luvun alkupuolella, kun Pete Latun esittämä Kalle Laitela suuteli toista miestä. Äijön mukaan jaksosta faksattiin palautetta yli 40 metriä.[80]
Erityisen suuren kohun aiheutti myös 1. kesäkuuta 2009 esitetty kauden päätösjakso, jossa nähtiin Paulan elävältä hautaaminen sekä Kentaurin räjähdys. Kanavalle tuli jaksosta yli sata palautetta ja keskustelupalstoilla käytiin kiivasta keskustelua.[81] Iltapäivälehdissä oli jakson esittämisen jälkeisinä päivinä paljon juttuja päätösjakson tapahtumista ja lisäksi kuvitteellisen Kentauri-ravintolan edustalle Helsingin Pietarinkadulle kerrottiin ilmestyneen hautakynttilöitä.[82] Lisäksi esimerkiksi silloinen viestintäministeri Suvi Lindén kertoi olevansa järkyttynyt jakson sisällöstä, vaikkei jaksoa ollut nähnytkään.[83] Mediassa kritisoitiin erityisesti sitä, oliko jakso sopiva lasten katsottavaksi. Sarjan esityskanavasta vastattiin kohuun sanomalla lasten tv:n katselun olevan vanhempien vastuulla.[84] Viestintävirasto lähetti heinäkuussa 2009 tiedotteen, jossa mainittiin, että jakson esitysajassa ei ole rikottu lasten kehitykselle haitallisten ohjelmien lähettämistä koskevia säännöksiä.[85]
Mediassa herätti keskustelua myös 29. elokuuta 2011 esitetty syyskauden avausjakso Pihlajakadun haikaralla on pahat mielessä, jossa mystinen henkilö vaihtoi Isabella Holmin ja Cindy Rintalan vastasyntyneet vauvat keskenään. Mediassa jaksoa kuvailtiin ”todelliseksi sokkijaksoksi”[86] ja ”ennennäkemättömän rajuksi”.[87]
Syksyllä 2011 otsikoihin nousi jälleen kohu, kun nettiin vuoti ennakkoon kahden viikon jaksot. Ulkomaalaisiin tiedostojenjakopalveluihin ladatut jaksot poistettiin pian tapahtuneen jälkeen, ja MTV3 ilmoitti ryhtyvänsä raskaisiin toimenpiteisiin saadakseen krakkerit vastuuseen teoistaan.[88] MTV3 harkitsi tekevänsä asiasta rikosilmoituksen, mutta myöhemmin selvisi, että jaksot pääsivät vuotamaan kanavan itse tekemän virheen vuoksi.[89][90]
28. helmikuuta 2012 Iltalehti uutisoi verkkosivuillaan samana päivänä esitetyn jakson järkyttäneen katsojia, sillä jakson lopussa Isabella joutui raiskausyrityksen kohteeksi.[91] Myöhemmin myös Ilta-Sanomat uutisoi samasta aiheesta sivuillaan.[92]
Ilta-Sanomat uutisoi 29. toukokuuta 2012 14-vuotiaan pojan löytäneen Salattujen elämien viiden tulevan jakson käsikirjoitukset helsinkiläisestä puistosta.[93] 250-sivuinen noin sadan kohtauksen käsikirjoitus paljasti löytäjälleen muun muassa erään vanhan, jo sarjasta poistuneen, näyttelijän palaavan sarjaan.[94][93][95]
Iltalehti uutisoi verkkosivuillaan 23. marraskuuta 2012 esitetyn jakson Kallen rakkauden meri värjäytyy mustaksi jälkeen, kuinka jakson päätteeksi Valtterin raiskaamaksi joutuneen Kallen kohtalo järkytti sarjan katsojia.[96] Sarjan tuottaja Marko Äijön mukaan aihe oli tärkeä, sillä usein miehiin kohdistuvasta väkivallasta vaietaan.[97]
24. helmikuuta 2016 nousi kohu, kun sarjassa kuolleen Miia Laitelaa näytelleen Venla Saartamon uutisoitiin palaavan sarjaan. Tapausta pidettiin mauttomana, kunnes selvisi, että kyseessä olikin Miian näköinen henkilö. Asia keräsi huomattavasti kommentointia, esimerkiksi Ilta-Sanomien sivuilla.[98]
27. maaliskuuta 2017 sarjassa nähtiin kohtaus, joka herätti kohun katsojien keskuudessa. Kohtauksessa mielenterveysongelmista kärsinyt Marianna Kurki (Oona Kare) ja hänen äitinsä Raakel Kurki (Miia Räikkönen) ajoivat yhdessä merenrantaan ja tekivät toisiaan kädestä pidellen kaksoisitsemurhan.[99][100]
Marraskuussa 2018 Ilta-Sanomat uutisoi katsojien ottaneen toimitukseen yhteyttä jaksosta, jossa Monica Mustavaara (Irina Vartia) harrastaa seksiä alaikäisen Severi Sievisen (Roope Puhakka) kanssa. Mustavaara oli naimisissa Severin serkun Jiri Viitamäen (Mikko Parikka) kanssa.[101]
Oheismateriaalit & spin-offit

Salatuista elämistä on julkaistu monia erilaisia oheismateriaaleja. Niistä kertovassa pääartikkelissa lueteltujen tuotteiden ja spin-off-sarjojen sekä elokuvien lisäksi sarjasta on julkaistu muun muassa vuosikalenteri, koru, sormus, magneettisetti, kangaskassi sekä erilaisia tekstiilinäköistuotteita.[102][103]
Lähteet

Aiheesta muualla
 on Instagram

Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.

 on Twitter
 on Facebook
 YouTubessa

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Minä vuonna ensimmäinen Salatut elämät jakso tuli televisiosta?


HIFK eli Idrottsföreningen Kamraterna, Helsingfors r.f. (Helsingfors IFK) on vuonna 1897 perustettu helsinkiläinen urheiluseura.[1] Suomen yhtäjaksoisesti toimineista IFK-seuroista HIFK on vanhin. Sen lajivalikoimaan kuuluvat jalkapallo, jääkiekko, jääpallo, kaukalopallo, keilailu, käsipallo, salibandy, yleisurheilu, golf ja elektroninen urheilu.  Jäseniä HIFK:ssa on yli 2 800. Seuran  tunnetuimpia urheilijoita ovat pikajuoksijat Erik Wilén ja Bertel Storskrubb ja kestävyysjuoksija Nina Holmén. Seura on tunnettu myös perinteikkäistä jalkapallo- ja jääkiekkojoukkueistaan. Seuran jalkapallojaoston tunnetuimpia pelaajia ovat Åke Lindman, Frans Karjagin ja Anders Westerholm. Jalkapallossa seura on voittanut yhteensä seitsemän Suomen mestaruutta. Myös IFK:n jääkiekon SM-liiga-joukkueella on ollut monta tunnettua pelaajaa, ja se kuuluu Suomen menestyksekkäimpiin seitsemällä mestaruudellaan.
Historia
Seura perustettiin 1897 Svenska Reallyceumin oppilaiden Georges Doubitskyn ja hänen ystäviensä aloitteesta Helsingin Kruununhaassa. Se on aktiivisesti osallistunut useiden lajiliittojen sekä kattojärjestöjen perustamiseen. Perusarvoikseen seura ilmoittaa seuraavat: kestävyys (Ihärdighet), valmius (Färdighet), voima (Kraft) ja toveruus (Kamratskap).
Lajit
HIFK:n jaoksia ovat mm.
HIFK Fotboll rf
HIFK Bandy ry
HIFK Handboll ry
HIFK Salibandy ry
HIFK Hockey Oy
HIFK Kaukalopallo
HIFK-Friidrott rf
Bowlingföreningen HIFK rf
Lähteet

Aiheesta muualla
 (in Finnish)
 (in Finnish)
 (in Finnish)
 (in Finnish)
 (in Finnish)
 (in Finnish)
 (in Finnish)
 (in Finnish)
 (in Finnish)

Luokka:HIFK
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Äiti on biologinen tai sosiaalinen naaraspuolinen jälkeläistensä vanhempi. Nisäkkäillä kuten ihmisellä äiti kantaa lastaan jota ensin kutsutaan alkioksi ja myöhemmin sikiöksi. Äiti kantaa lastaan kohdussaan aina siihen saakka kunnes lapsi on tarpeeksi kehittynyt syntyäkseen. Tämän jälkeen äiti synnyttää lapsen. Kun lapsi on syntynyt, äiti yleensä imettää häntä.
Äidiksi voidaan kutsua myös naista, joka ei ole lapsen biologinen vanhempi, esimerkiksi adoptioäidit, äitipuolet (biologisen isän puoliso) tai naisparin lapsen ei-biologinen vanhempi. Nykyisin teknologian avulla biologisen äidin toiminnot voidaan jakaa myös siten, että geneettinen äiti tuottaa munasolun ja kantava äiti synnyttää lapset.
Äiti on elämän antaja ja turvallisuuden vertauskuva. C. G. Jung tulkitsee, että äiti-käsitteeseen on laskettava myös isoäidit, imettäjät ja lastenhoitajat. Käsitteen laajentamista ovat myös Jumalan äiti (Neitsyt Maria), äiti maa ja alma mater (yliopisto). Äitipuoli on saduissa usein jonkinlainen vasta-äiti, joka vihaa lapsiaan. Jung näkee tässä ihmisen vaikeuden hahmottaa eri äiti-hahmoja ja niiden osuutta lapsen kasvattamisessa.[1]
Sana äiti on erittäin vanha laina germaanisesta sanasta aithi.[2] Alkuperäisestä ’äitiä’ merkitsevästä kantauralilaisesta sanasta *emä polveutuvat nykyiset sanat emä ja emo, ja jälkimmäistä käytetään kalevalaisessa kansanrunoudessa merkityksellä "äiti".[3]
Äitipuoli on saduissa ja sananlaskuissa usein eräänlainen paha antiäiti, itsekeskeinen ja lasta vihaava, jopa valmis murhaamaan, lähes noita. Tämä mielikuva saattaa kertoa siitä, ettei ihminen ole pystynyt hahmottamaan suhdettaan oikeaan äitiinsä. Grimmin sadussa Lumikki kerrotaan äitipuolesta näin: "Sen jälkeen kun äiti kuoli, ei meillä ole ollut yhtään hyvää hetkeä. Äitipuoli lyö meitä joka päivä, ja kun tulemme hänen luokseen, hän potkii meidät jaloillaan pois.".[4]
Lähteet

Kirjallisuus
Niinisalo, Suvi: Äidin sylissä ja muita kuvakulmia äitiyteen. Atena, 2011.
Rämö, Satu & Lahti, Katja: Vuoden mutsi. Avain, 2012.
Aiheesta muualla

Hilkka Topelius: . Ilkka 13.5.2012.

Luokka:Perhe
Luokka:Sosiaaliset suhteet
Luokka:Myyttiset arkkityypit
Luokka:Nainen
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Linna on historiallisesti sotilaallinen suojarakennus tai -rakennusryhmä, jonka tärkeimpiä osia ovat muurit ja yksi tai useampi torni.
Tarkoitus ja rakenne
Linna on rakennus, joka on sotilaallinen puolustusasema. Puolustettavuutta parannetaan muun muassa muureilla, torneilla ja vallihaudoilla. Linna voi olla erillinen oma rakennus tai rakennuskokonaisuus, tai se saattaa liittyä selvästi erottuvana osana kaupunginmuuriin.
Linnoilla on aina voinut olla myös toissijaisia ominaisuuksia esimerkiksi hallitsijoiden asuntoina (esim. Windsorin linna) ja joskus myös hallinnollisina keskuksina. Tällöin puolustusrakenteisiin on sijoitettu myös asuin- ja edustustiloja, uskonnollisia rakennuksia ym. kulloisenkin käyttötarkoituksen mukaan.
Puolustus ja hyökkäys
Linnaa rakennettaessa puolustusasema on suunniteltu siten että se mahdollisimman hyvin kestää aikakautensa taktiikat ja aseet. Hyökkääjällä on ollut käytössään kaksi taktiikkaa: piiritys ja rynnäkkö. Aseita ovat olleet erilaiset terä- ja jousiaseet, piiritystornit, rampit ja heittokoneet kuten katapultti, trebuchet ja ballista. Piiritystilanteessa hyökkääjä pyrki voittoon ehdyttämällä linnan puolustustahdon tai resurssit, tyypillisesti juoman ja ruoan. Tyypillinen tapa puolustuksen murtamiseen rynnäköllä on ollut muurin ylittäminen tikkaiden, köysien tai piiritystornien avulla. Rynnäkön helpottamiseksi tai mahdollistamiseksi muuria on pyritty murtamaan heittokoneilla singotuilla ammuksilla tai sortamalla muuri sen alle kaivettuun tunneliin.
Muurien ja tornien sotilaallinen merkitys romahti tarpeeksi tehokkaan tykistösodankäynnin tultua käyttöön. Muutoksen voi määritellä tapahtuneeksi Euroopassa pääosin 1400- ja 1500-luvuilla, jolloin tuhansia vuosia käytössä ollut, muureihin ja torneihin perustunut puolustustaktiikka muuttui vanhanaikaiseksi. Tämän jälkeen siirryttiin vaiheittain rakentamaan erilaisia linnoitteita, joissa muurien massaa vähitellen kasvatettiin, jotta ne kestäisivät paremmin yhä tuhovoimaisemman tykistön tulituksen. Samalla pyrittiin luomaan edullinen tuliasema puolustavalle tykistölle. Puolustus- ja hyökkäystekniikoiden keskinäinen kilpajuoksu johti nopeasti bastionjärjestelmän kehittämiseen.
Varhaiset linnat

Rooman valtakunnan hajoamisen jälkeen Euroopassa rakennettiin puolustarkoituksiin aidattuja alueita, joita suojasivat kaivannot, vallit ja paaluaidat. Näissä laajoissa linnoituksissa koko yhteisö eli turvassa, ja se myös itse ylläpiti ja puolusti niitä.[1] Viikinkien hyökkäysten aikana 900-luvun lopulla ja 1000-luvun alussa kreivit ja heidän jälkeensä alemmatkin maata omistaneet aateliset alkoivat rakentaa omia linnoituksiaan, yhä useammin maaseudulle, kukkuloiden laelle. Lordit rakennuttivat linnojaan varmistaakseen maanomistuksensa ja paikallisen käskyvaltansa sekä suojatakseen itsensä ja perheensä. Varhaisimmat linnat Pohjois-Ranskassa ja Englannissa 1000–1100-luvuilla olivat maakumpujen päälle rakennettuja puutorneja. Kummun lakea ympäröi paaluaita, josta sisälle pääsi portaita tai laskusiltaa pitkin. Kumpu sijaitsi esilinnassa, jota rajasivat vallihauta ja paaluaita. Esilinnassa oli asuinrakennuksia, ja paikalliset pääsivät sinne turvaan hädän hetkellä. Ylhäisyys itse suojautui menemällä kummun laelle yksityiseen torniinsa.[2] Tällaiset linnat yleistyivät Englannissa ja muualla Euroopassa normannien valloitusten myötä 1000-luvulla, ja 1100-luvulla kaikkien merkkimiesten kerrottiin jo rakennuttavan itselleen linnan.[2]
Kivilinnat

Puiset suojaukset havaittiin ajan mittaan riittämättömiksi, sillä ne saattoivat palaa, ja ne jouduttiin uusimaan säännöllisesti. Sen vuoksi linnoja alettiin rakentaa kivestä. Kivistä tornia ei liian painavana voitu rakentaa maakummuille, joten se rakennettiin muualle esilinnan alueelle. Tästä paksuseinäisestä ja korkeasta keskustornista tuli linnan tärkein puolustustorni ja asuinpaikka. Ensimmäiset kiviset keskustornit rakennettiin 1000-luvun ja 1100-luvun taitteessa. Varhainen esimerkki on nelikulmainen Lontoon Valkoinen torni, jota alettiin rakentaa 1078.[3]
Tornin lisäksi myös muureja alettiin rakentaa kivestä. Joissain linnoissa rakennettiin kehämuuri kukkulatornin ympärille, joissakin ympärysmuuri esilinnan ympärille. Ympärysmuuriin saatettiin rakentaa torneja, jotka ulkonivat muureista niin että jousiampujat saattoivat ampua hyökkääjiä sivulta.[4] Tornit olivat aluksi neliön muotoisia, mutta 1100-luvulla alettiin tehdä kestävämpiä monikulmaisia ja pyöreitä torneja. Nelikulmaisen tornin etuna oli kuitenkin se, että siihen saatiin sovitettua asuinhuoneet ja suuri aula paremmin kuin pyöreään.[5]
1200-luvulla linnojen portteja alettiin vahvistaa vahvasti linnoitetuilla porttitorneilla, joista tuli usein myös linnan tärkeimpiä asuinrakennuksia keskustornin sijaan.[6]
Linnojen osia

Kumpu
Kumpu on maakumpu, jonka päälle linnoitusrakennelma, torni tai talo tehdään. Tornin materiaalina käytettiin ensin tyypillisesti puuta ja myöhemmin kiveä. Kummun yhteyteen rakennettiin tyypillisesti myös esilinna.
Esilinna
Esilinna on linnoitettu suljettu alue. Tämän tyyppinen piha on tyypillinen linnan piirre, joita monissa linnoissa oli ainakin yksi. Motten päällä oleva torni toimi viimeisenä ja parhaana suojapaikkana, ja esilinnaan sijoitettiin sinne paremmin mahtuvia toimintoja.[7]
Keskustorni
Keskustorni oli tyypillisesti linnan vahvin osa.
Ympärysmuuri
Ympärysmuuri on esilinnaa ympäröivä puolustusmuuri.
Porttitorni
Portti oli tyypillisesti linnan heikoin kohta, jonka puolustamiseksi rakennettiin usein oma torni tai esilinna.
Vallihauta
Vallihauta on puolustusrakennelmaksi tehty kaivanto. Kaivanto saattoi olla kuiva tai täytetty vedellä. Kaivannon tarkoitus oli estää hyökkäystornien lähestyminen sekä tunnelien kaivaminen muurien alle. Suuressa kuivassa ja syvässä vallihaudassa puolustaja saattoi saada sotilaallista etua vastahyökkäyksessä rynnäkköä vastaan esimerkiksi käyttämällä raskasta ratsuväkeä jalkaväkeä vastaan.
Muita tyypillisiä piirteitä
Sakaroidut muurit olivat usein ainakin ympärysmuureilla sekä porttitorneilla. Sakaroinnilla tarkoitetaan yleisesti järjestelmää, jossa rakennuksen (muuri, torni ym.) harjalla on ns. lyhyt muuri, jossa sakarat ja aukot vaihtelevat vuorotellen. Tarkoitus on sekä antaa suojaa puolustajille että mahdollistaa aseiden käyttö hyökkääjää vastan. Ampuma-aukkoja voi olla sakaroissa tai muualla muurissa. Ampuma-aukon tarkoitus on suojata puolustavaa jousiampujaa pienentämällä osumalle alttiina olevaa pinta-alaa verrattuna tilanteeseen, jossa ampuja olisi näkyvissä sakaroinnin välissä. Muurin ylin osa voi ulottua hieman ulospäin, jolloin mahdollistuu erilaisten esineiden ja nesteiden tiputtaminen suojasta suoraan muurin vierellä olevien hyökkääjien päälle. Olkakivien välisessä osassa on usein aukko, josta voidaan pudottaa jotain muurin juurella olevien hyökkääjien päälle. Olkakivien ja kivisen puolustuskäytävän sijasta tällainen ulokkeellinen puolustuskäytävä voitiin rakentaa myös kokonaan tai osittain puusta.
Linnat nykyisin
Monet keskiaikaiset linnat ovat osittain säilyneet nykypäiviin asti, vaikka alkuperäisen käyttötarkoituksen sotilaallinen osa menetti merkityksensä ja ulkoasu on muuttunut käytännössä aina merkittävästi. Monet matkailijoiden tuntemat nähtävyydet ovat käytännössä täydellistä rekonstruktiota ilman tietoa täsmällisestä alkuperäisestä ulkoasusta minkään linnan keskiaikaisen rakennusvaiheen ajalta. Esimerkkejä ovat Suurmestarien palatsi Rhodoksella ja Carcassone, jälkimmäisessä tosin suurimmat täysin uudelleen rakennetut kohdat lienevät kaupunginmuurien jäännöksien päällä. Raunioitumattomat linnat ovat lähes poikkeuksetta saneerattuja, usein romanttisesti, jolloin omistaja ei ole edes yrittänyt luoda alkuperäistä ilmettä vaan on hakenut visuaalisesti kaunista lopputulosta, joka jälkikäteen katsottuna heijastaa lähinnä korjausajanjakson käsitystä "keskiaikaisesta" ulkoasusta. Tällöin alkuperäinen rakenne näkyy lähinnä muurattujen seinien sijoittelusta sekä säilyneistä romaanisista ja goottilaisista yksityiskohdista. Monet alun perin asuintarkoitukseen rakennetut linnat on saneerattu aikojen saatossa palvelemaan paremmin tarkoitustaan poistamalla vanhanaikaiseksi jääneet puolustusrakennelmat, avaamalla ikkunoita alun perin suljettuihin muureihin sekä mahdollisesti muuttamalla rakennuksen tyyliä vallitsevan maun mukaiseksi. Tällaiset rakennukset ovat maaseudulla tyypillisesti palvelleet varakkaan maataomistavan väestön kartanoina (Suomessa esim. Kuitia).
Suomalaisia linnoja

Ennen linnoja Suomessa oli yleisesti käytössä linnavuoria. Linnojen kukoistuskausi Suomessa sijoittuu 1300-luvulle. Vanhin säilynyt ja suurin linna on Turun linna, jota alettiin rakentaa 1280-luvulla. Muita vanhimpia suomalaisia linnoja ovat Hämeen linna ja Viipurin linna. Suomen linnat pystytettiin kruunun (mm. Turun, Hämeen, Viipurin ja Olavinlinnat)[8], kirkon (mm. Kuusiston linna), yksityisten henkilöiden (suurin osa) tai mahdollisesti alueellisena puolustuksellisena yhteistyönä vanhojen linnavuorten tapaan (mm. Vanhalinna) hallinto- ja puolustustukikohdiksi tärkeille paikoille.
Suomalaisia linnoja:
Grabbacka
Hakastaron linna
Hakoisten linna
Hämeen linna
Kajaanin linna
Kastelholman linna
Kokemäen linna
Puolustustorni, Koroinen Suomen piispojen kirkon yhteydessä Koroisissa
Korsholman linna
Kuitian linna
Kuusiston linna. Turun piispojen linna
Käkisalmen linna
Liinmaan linna
Olavinlinna
Raaseporin linna
Sipoonlinna
Sundholman linna
Teinperin linna
Turun linna
Vanhalinna
Viipurin linna

Muunmaalaisia linnoja
Bastilji, Pariisi, Ranska (tuhottiin vallankumouksen yhteydessä)
Krak de Chevalier, Syyria
Lontoon Tower, Lontoo, Englanti
Malborkin linna, Malbork, Puola
Toompean linna, Tallinna, Viro
Katso myös
Bastionijärjestelmä
Linnavuori
Palatsi
Sitadelli
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Bouchard, Constance Brittain (toim.)| title = Knights in History and Legend| publisher = Firefly Books| year = 2009| id = ISBN 1-55407-480-0}}
Viitteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Minä vuonna Hakoisten linna on rakennettu?


Saksan kulttuuri ja kulttuuripolitiikka on vahvasti alueellista, osavaltiohallitusten johtamaa ja paikallisia ominaispiirteitä korostavaa. Liittovaltion hallituksessa on ollut kulttuuri- ja mediaministeri vasta vuodesta 1998 alkaen.[1]
Kirjallisuus

Saksalaiset kutsuvat itseään kirjojen kansakunnaksi tai ”runoilijoiden ja ajattelijoiden maaksi” (”Das Land der Dichter und Denker”).[2] Maailman suurin vuosittainen kirja-alan tapahtuma, Frankfurtin kirjamessut, järjestetään Saksassa. Saksassa ilmestyy vuosittain noin 95000 kirjaa[1]. Kymmenen saksalaista kirjailijaa on palkittu Nobelin kirjallisuuspalkinnolla: Theodor Mommsen (1902), Rudolf Eucken (1908), Paul Heyse (1910), Gerhart Hauptmann (1912), Thomas Mann (1929), Hermann Hesse (1946), Nelly Sachs (1966), Heinrich Böll (1972), Günter Grass (1999) ja Herta Müller (2009).[3]
Muita kirjailijoita: Johann Wolfgang von Goethe, Johann Peter Hebel, Heinrich Heine, Martti Luther, Heinrich Mann, Klaus Mann, Karl May, Friedrich Schiller, Albert Schweitzer
Teatteri
Saksassa pienissäkin kaupungeissa on oma teatteri; kaiken kaikkiaan maassa lasketaan olevan 300 teatteria[1]. Tunnetuimpia niistä ovat Deutsches Theater Berliinissä, Münchner Kammerspiele Münchenissä ja maan vanhin paikallisteatteri Nationaltheater Mannheim Mannheimissa. Monien teatterien yhteydessä toimii ooppera, joskus myös baletti. Berliinissä sijaitseva Volksbühne on puolestaan profiloitunut yhtenä nykyteatterin ja kokeilevan draaman keskuksista Euroopassa[4].
Saksan teatterihistorian suurimpiin hahmoihin kuuluu Bertolt Brecht, yksi 1900-luvun merkittävimpiä teatteriteoreetikoista, näytelmäkirjailijoista ja ohjaajista. Hänen teoreettinen pääteoksensa on Aikamme teatterista: epäaristotelisestä dramatiikasta, jossa hän esittelee oma teatterikäsityksensä, eeppisen teatterin peruspilarit.[5] Toinen merkittävä teatterin ja näytelmäkirjallisuuden uudistaja oli Heiner Müller (1929–1995), jonka pääteos Germania – Kuolema Berliinissä purkaa jakautuneen Saksan aikaa 1900-luvulla yhdistäen sitä maan varhaishistoriaan[6].
Nykyisistä teatterintekijöistä nimekkäimpiä on Volksbühnen johtaja ja pääohjaaja Frank Castorf[7]. Saksassa vaikuttaa myös useita nykyhetken kansainvälisesti tunnetuimmista nykydramaatikoista, heistä ehkä tunnetuimpana René Pollesch[8], jonka näytelmiä on esitetty Suomessakin[9].
Musiikki

Saksan maine musiikkimaana perustuu ennen kaikkea taidemusiikin säveltäjiin. Maassa toimii 130 sinfoniaorkesteria; niistä kuuluisin on Berliinin filharmonikot, jota johtaa tällä hetkellä brittiläinen Sir Simon Rattle.
Barokin jättiläinen oli saksalainen Bach. Omana aikanaan Bachia suositumpia olivat kuitenkin maanmiehet Händel ja Telemann. Klassismin ja romantiikan vaihteen nero oli Beethoven, joka luetaan Bachin ja itävaltalaisen Mozartin ohella usein kolmen suurimman säveltäjän joukkoon. Ystävykset Schumann ja Mendelssohn olivat täysromantiikan suurimpia nimiä. Myöhemmän romantiikan konservatiivisempaa siipeä edusti Brahms, josta Schumann oli povannut uutta Beethovenia. Romantiikan suurin saksalainen oopperasäveltäjä oli uudistushenkinen Wagner, jonka jalanjäljissä kulki myöhäisromantiikan suurmies, oopperoistaan ja sävelrunoistaan tunnettu Richard Strauss. Nykymusiikin vahvoista saksalaisnimistä suurimpana on pidetty Karlheinz Stockhausenia.[1]
Jo 1960-luvulta asti on puhuttu ”krautrockista” viitaten saksalaiseen rockiin. Saksalainen Can oli 1970-luvun taiderockin kärkinimiä. Selvästi merkittävämpi panos populaarimusiikin kehitykseen oli kuitenkin 1970-luvun alussa pinnalle tulleilla esittäjillä, Kraftwerk, Tangerine Dream ja Klaus Schulze, jotka ovat kaikki olleet keskeisiä pioneerejä elektronisen musiikin alalla. Saksassa on ollut myös vahva teknokulttuuri, joka näkyi esimerkiksi Love Parade -tapahtumien kautta. 1970-luvulla perustettu rock-yhtye, Scorpions, on maailmalla eniten suosiota saanut saksalainen ryhmä. Myöhempiä tunnettuja saksalaisyhtyeitä ovat esimerkiksi 1990-luvulla tunnetuksi tullut metalliyhtye Rammstein sekä 2000-luvulla rock-yhtye Tokio Hotel.
Suosittua maassa on myös saksankielinen schlager-musiikki, joka vastaa Suomen iskelmämusiikkia.
Elokuva
Saksalainen elokuva sai kansainvälistä suosiota jo mykkäelokuvan aikana: muun muassa Fritz Lang sekä itävaltalaissyntyinen, mutta Saksassa useita uransa merkittävimmistä teoksista ohjannut F. W. Murnau kuuluvat lajin suurten mestareiden joukkoon. Langin merkittävimpiin Saksassa tekemiin elokuviin kuuluvat innovatiivinen, taloudellisesti flopannut mutta sittemmin klassikon asemaan noussut tieteiseepos Metropolis[10] sekä lastenmurhaajasta kertova jännityselokuva M – kaupunki etsii murhaajaa[11]. Murnaun elokuvista kenties parhaiten muistetaan vampyyrielokuva Nosferatu. Sekä Lang että Murnau siirtyivät sittemmin ohjaamaan Yhdysvaltoihin.[12][13]
1920–1930-luvulla saksalaisessa elokuvassa vaikutti vahvasti ekspressionistinen suuntaus. Lajin elokuvista kenties suurimmaksi klassikoksi Murnaun Nosferatun lisäksi on noussut Robert Wienen Tri Caligarin kabinetti. 1920-luvulla myös realistisesti yhteiskunnallisia teemoja käsittelemään pyrkinyt Neue Sachlichkeit -suuntaus nousi merkittäväksi erityisesti Georg Wilhelm Pabstin myötä. Ensimmäinen saksalainen äänielokuva, itävaltalaisen Josef von Sternbergin ohjaama Sininen enkeli (1930), puolestaan esitteli tulevina vuosikymmeninä legendaksi nousseen saksalaisen elokuvatähden, Marlene Dietrichin.
Kansallissosialismin aikana useat saksalaiset elokuvantekijät lähtivät maanpakoon. Aikakauden propagandan sävyttämistä elokuvista Leni Riefenstahlin teokset, kuten Tahdon riemuvoitto ja Olympia, ovat jääneet ennen kaikkea visuaalisten ansioidensa vuoksi elokuvahistoriaan. 1950-luvulla saksalaisen elokuvan kansainvälinen suosio hiipui. Aikakaudella tuotettiin erityisesti melodraamoja, komedioita ja musikaaleja. Ajan merkittävimpiin saksalaisiin elokuviin kuuluu Oscar-ehdokkaana ollut Bernhard Wickin Silta (1959).

Rainer Werner Fassbinderin sukupolvea (1960-luvulta 1970-luvulle) kutsutaan nimellä Uusi saksalainen elokuva. Fassbinderiä pidetään yhtenä elokuvahistorian merkittävimmistä ohjaajista. Hänen laajan tuotantonsa tunnetuimpiin töihin kuuluvat muun muassa Alfred Döblinin romaaniin perustuva televisiosarja Berlin Alexanderplatz sekä elokuvat Veronika Vossin kaipuu, Maria Braunin avioliitto, Pelko jäytää sielua ja Kauppias kaiken aikaa.[14]
Sekä dokumentteja että fiktiota ohjannut Werner Herzog on elävistä saksalaisista ohjaajista merkittävimpiä. Kenties tunnetuimpia hänen töistään ovat näyttelijä Klaus Kinskin kanssa tehdyt elokuvat sekä palkittu dokumentti Grizzly Man.[15] Saksalainen elokuva on ollut uudessa nousussa 2000-luvulla: Caroline Link sai vuonna 2002 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin elokuvallaan Jossain Afrikassa ja vuonna 2006 Florian Henckel von Donnersmarck elokuvalla Muiden elämä.
Elokuvamaailman tunnetuimpiin tapahtumiin kuuluvia Berliinin elokuvajuhlia on järjestetty vuodesta 1951.
Kuvataiteet
Saksalainen kuvataide on jäänyt maailmalla kirjallisuuden ja musiikin varjoon. Maassa on kuitenkin 500 taidemuseota, ja tunnettuja taiteilijoita sekä hyvin varhaiselta ajalta (Albrecht Dürer, Hans Holbein nuorempi) että modernimmilta aikakausilta (Paul Klee, Max Liebermann, Caspar David Friedrich, Max Ernst, Joseph Beuys). Kasselissa on järjestetty vuodesta 1955 lähtien viiden vuoden välein laaja nykytaiteen näyttely documenta[1]. Arkkitehdit Walter Gropius, joka perusti Bauhaus -liikkeen ja Ludwig Mies van der Rohe, jonka tunnetuimmat työt on toteutettu Yhdysvalloissa, ovat olleet 20. vuosisadan merkittävimpiä saksalaisen arkkitehtuurin tekijöitä.
Media
Saksassa ilmestyy päivittäin 350 sanomalehteä, joista kymmenen leviää koko maahan. Niistä ehdottomasti suurin on Bild, jonka levikki on 3,6 miljoonaa maan kaikkien lehtien yhteenlasketusta 24 miljoonasta[1]. Suurimpia aikakaus- ja sanomalehtiä ovat Bild, Focus, Frankfurter Allgemeine Zeitung, Frankfurter Rundschau, Handelsblatt, Der Spiegel, Stern, Süddeutsche Zeitung, Der Tagesspiegel, Die Welt ja Die Zeit.
Suurimpia julkisia televisioyhtiöitä ovat ARD ja ZDF, yksityisiä RTL, Sat1 ja ProSieben.
Urheilu
Urheilulla on merkittävä asema saksalaisten elämässä. Urheiluseuroissa on 27 miljoonaa jäsentä ja lisäksi 12 miljoonaa harrastaa liikuntaa omatoimisesti[16]. Jalkapallo on Saksassa suosittu urheilumuoto. Jalkapallon harrastajia on jalkapalloliitossa 6,3 miljoonaa. Bundesliiga on maailman toiseksi suurin urheilun ammattilaisliiga. Tunnettuja saksalaisia jalkapalloilijoita ovat Rudi Wöller, Franz Beckenbauer, Gerd Müller, Jürgen Klinsmann, Miroslav Klose, Lothar Matthäus ja Oliver Kahn. Saksa on voittanut jalkapallon arvokisaturnauksissa MM- ja EM-kisoissa useita mestaruuksia ja mitaleita. Saksa on voittanut jalkapallon maailmanmestaruuden 1954, 1974, 1990, 2014 ja jalkapallon Euroopan mestaruuden 1972, 1980 ja 1996. Autourheilussa saksalaiset ovat menestyneet hyvin Formula-luokassa. Muita suosittuja urheilulajeja ovat käsipallo, lentopallo, koripallo, jääkiekko ja tennis.
Tiede

Heidelbergin yliopisto on  perustettu 1386. Se on siten Saksan vanhin yliopisto ja yksi Euroopan vanhimmista. Maan opiskelijamäärältään suurin yliopisto on Hagenin etäyliopisto. Saksassa toimii yhteensä 376 korkeakoulua.[17]
Tunnettuja yliopistoja ovat muun muassa:
Albert-Ludwigs-Universität Freiburg
Humboldt-Universität zu Berlin
Freie Universität Berlin
Ludwig-Maximilians-Universität München
Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Universität zu Köln
Universität Leipzig
Universität Mannheim
Universität Tübingen
Tunnettuja teknillisiä yliopistoja ovat muun muassa:
Karlsruher Institut für Technologie
Rheinisch-Westfälische Technische Hochschule Aachen
Technische Universität Berlin
Technische Universität Darmstadt
Technische Universität Dresden
Technische Universität München
Universität Stuttgart
Lukuisat saksalaiset tutkijat ovat saaneet Nobel-palkinnon. Tunnetuimpia heistä olivat Max Planck (fysiikka, 1918), Albert Einstein (fysiikka, 1921), Werner Heisenberg (fysiikka, 1932) ja Otto Hahn (kemia, 1944).[18]
Muita luonnontieteilijöitä: Born, Bosch, Bunsen, Ertl, Fahrenheit, Gauss, Hertz, Hilbert, von Humboldt, Kepler, Ohm, Röntgen
Filosofeja: Engels, Habermas, Hegel, Heidegger, Husserl, Kant, Leibniz, Marx, Nietzsche, Schopenhauer
Keksijöitä: Benz, von Braun, Daimler, Diesel, Gutenberg, Lilienthal, von Linde, Otto, von Siemens, Zuse, Wankel
Muu kulttuuri
Saksalainen keittiö kattaa joukon paikallisia ja alueellisia erikoisuuksia, mutta myös koko saksankieliselle alueelle tyypillisiä yhteisiä piirteitä on. Monet historialliset henkilöt, jotka eivät varsinaisesti olleet saksalaisia, elivät saksalaisen kulttuurin vaikutuspiirissä ja jättivät siihen jälkensä.
Saksan kieli on noin sadalla miljoonalla puhujallaan Euroopan unionin yleisin äidinkieli vastaten noin 18 prosenttia väestöstä. Saksa on myös englannin jälkeen toiseksi yleisin vieras kieli, noin 14% EU:n väestöstä osatessa sitä. Saksa oli ennen lingua franca Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa sekä pitkään tärkeä kieli myös tiedemaailmassa. Saksa on virallinen pääkieli Saksassa, Itävallassa ja Liechtensteinissa sekä virastokieli Belgiassa, Luxemburgissa, Sveitsissä ja Italian Etelä-Tirolissa.
Unescon Maailmanperintöluettelossa on Saksasta yli kolmekymmentä kohdetta.[19]

Aachenin tuomiokirkko
Augustusburgin ja Falkenlustin linnat Brühlissa
Bambergin kaupunki
Bauhaus ja siihen liittyvät kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Berliinin modernistiset asuinalueet
Dessau-Wörlitzin puutarha
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Klassinen Weimar
Kölnin tuomiokirkko
Lyypekin hansakaupunki
Lorschin luostari ja Altenmünster
Lutherin muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue (luontokohde)
Museumsinsel (Museosaari) Berliinissä
Muskaunpuisto, jaettu Puolan kanssa
Potsdamin ja Berliinin puistot ja palatsit
Quedlinburgin kollegieettikirkko, linna ja vanha kaupunki
Rammelsbergin kaivokset ja historiallinen Goslarin kaupunki
Regensburgin vanha kaupunki
Reichenaun luostarisaari
Reininlaakson ylempi keskiosa
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman valtakunnan rajalinjat, jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa (Saksassa Limes Germanicus)
Speyerin tuomiokirkko
Stralsundin ja Wismarin historialliset keskustat
Tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko Hildesheimissa
Vattimeri, jaettu Alankomaiden kanssa (luontokohde)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivos ja teollisuusalue Essenissä
Lähteet

Aiheesta muualla

*