W.I.T.C.H. on Disneyn Italian osaston tuottama tytöille suunnattu sarjakuva. Sen on luonut Elisabetta Gnone vuonna 2001.
W.I.T.C.H.-sarjakuvasta on tehty myös animaatiosarja. Animaatio ei seuraa sarjakuvaa, vaan siinä on muitakin asioita, esimerkiksi Phobos nousee valtaan, vaikka hänet on kukistettu. Hahmot eivät myöskään näytä täysin samoilta kuin sarjakuvissa, koska sarjakuviin piirrettyjä hahmoja on jouduttu pelkistämään tv-sarjaan.
Witchistä on myös kirjoitettu kirjoja. Kussakin kirjassa on oma seikkailunsa, eivätkä ne liity Witch-sarjakuvaan.
Suomessa W.I.T.C.H.-lehti alkoi ilmestyä vuonna 2002. Viimeinen numero julkaistiin joulukuussa 2011.
Juoni

Viisi teinityttöä valitaan Kandrakarin kudoksen vartijoiksi, ja he saavat käyttöönsä neljän alkuaineen voimat. W.I.T.C.H. pitää itseään fantasiasarjakuvana, mutta siihen liittyy myös supersankariteemoja; tytöt pelastavat maailmaa ja yrittävät samalla elää normaalia teinitytön elämää tavoitteenaan, ettei kukaan saisi vihiä heidän taianomaisista kyvyistään ja tehtävistään. Sarjakuvan hahmot ovat W.I.T.C.H.-tytöt Will, Irma, Taranee, Cornelia ja Hay Lin.
Kandrakarin Vartijat
Ryhmän nimi W.I.T.C.H. tulee jäsenten etunimen alkukirjaimista, ja se tarkoittaa englanniksi myös noitaa ja witchit ovat noitia. Alla on päähenkilöiden esittelyt.
Will Vandom
Will on W.I.T.C.H-jengin johtaja. Will on syntynyt 19.1. ja hänen horoskooppimerkkinsä on kauris. Hän hallitsee mahtavaa Kandrakarin sydäntä, jossa piilee salaperäisiä voimia ja jota Phobos, Nerissa, Arik ja erityisesti Jonathan Ludmoore ovat halunneet hallita. Kandrakarin sydämeen on tiivistynyt neljän alkuperäisen elementin, maan, tulen, ilman ja veden voimat, ja Will voi hallita niitä halutessaan. Tämän lisäksi Willillä on kyky puhua koneille ja hallita sähkölaitteita.
Willin perheeseen kuuluvat Simultech-yhtiössä työskentelevä äiti Susan. Willin isä Thomas on eronnut Susanista jo Willin ollessa pieni tyttö. Willillä oli ennen myös lemmikkimurmeli, mutta se jäi auton alle. Will asuu äitinsä kanssa vanhahkossa kerrostalossa.
Will oli ollut pitkään rakastunut supersuositun Cobalt Blue -bändin laulajaan Matt Olseniin. Will luuli Mattilla olevan säpinää sekä Jackien, Mandyn että Oruben kanssa, mutta tosiasiassa Matt ja Will ovat koko ajan olleet ihastuneet toisiinsa. Juuri, kun Will ja Matt olivat löytäneet kivikkoiseen suhteeseensa onnen, Matt siepattiin Elementtien kirjan sisään, mutta Will ja muut W.I.T.C.H.-jengiläiset pelastivat hänet. Tämän jälkeen Matt tuurasi Karmillan, suositun rokkistaran, kitaristia, ja joutui siis jättämään Willin vähäksi aikaa. Kun Matt lopulta oli palaamassa, hän siirtyi Kandrakarin palvelukseen ja varasti W.I.T.C.H. - tytöiltä voimat, jotta voisi antaa uudet tilalle. Kun Matt lopetti työt Kandrakarissa, palautui Willin ja Mattin suhde ennalleen.
Yleensä Will ei viihdy koulussa alkuunkaan, mutta kantaa silti nöyrästi vastuun tulevaisuudestaan ja satsaa koulua varten. Willin lempiaineet ovat biologia ja kemia, mutta hän pitää paljon myös kuvataiteesta ja liikunnasta. Will ei ole erityisen hyvä ranskassa. Will harrastaa uintia ja pyöräilyä, ja hän viihtyy myös pitkiä aikoja tietokoneen ja eläinten parissa.
Will on ujo, herkkä ja itsenäinen, mutta taikahahmossaan todella määrätietoinen, rohkea ja juuri oikea johtaja W.I.T.C.H.:ille.
Irma Lair
Irma on W.I.T.C.H.-jengin humoristisin jäsen. Irma on syntynyt 13.3. ja hänen horoskooppimerkkinsä on kalat. Hän hallitsee vettä, ja hän pystyy voimillaan käskyttämään sekä pieniä vesipisaroita että hurjia aaltoja, eikä hänen ihonsa ikinä rypisty hänen ollessaan vedessä. Tämän lisäksi Irma pystyy vaikuttamaan telepaattisesti koulussa häneltä kysyttyihin kysymyksiin ja hän voi muuttaa jonkun sammakoksi. Lisäksi irma osaa toteuttaa toiveitaan,joka paljastui ensimmäisessä saagassa
Sarjan alussa Irmaan ihastui todella sitkeästi hieman hömelö koulutoveri Martin, jonka tunteisiin Irma ei vastannut. Useimmiten Irma pakoilikin ihailijaansa, mutta oppi ajan kanssa myös pitämään tästä. Irman väljä ja varsin tapahtumatyhjä rakkauselämä sai uusia sävyjä tämän ihastuessa Cobalt Bluen kitaristiin Joel Wrightiin. Kaksikolla oli vahva ystävyyssuhde, mutta molemmat olivat salaa ihastuneet toisiinsa. Irman tunteet Joelia kohtaan kävivät ilmi, kun Irman fanikirje Karmillalle eksyi vahingossa Joelin käsiin ja Joel käsitti Irman kirjoittaneen hänelle. Tämän jälkeen Irma ja Joel ovat eläneet tasapainoista ystävyyssuhdetta. Joel on poistunut W.I.T.C.H-sarjiksista lähes lopullisesti. Joel on edelleen varsin ihastunut Irmaan, mutta Irmalla on alkanut olla lämpimiä tunteita myös lapsuudenystäväänsä Stepheniin. Stephen sai kuin saikin Irman ihastumaan itseensä. Pari seurusteli yhdessä hyvin rakastuneina kunnes Stephenin täytyi lähteä yliopistoon. Kukaan ei ole ihan varma mutta moni uskoo Stephenin ja Irman suhteen olevan ohi. Irma joutui paljastamaan Stephenille taikavoimansa, mutta Sthepen lupasi pitää sen salaisuutena
Irma on huumorintajuinen ja pirteä tyttö, joka ei ajattele ennen kuin tekee, mutta taikahahmossa Irma muuttuu itsevarmemmaksi ja entistä huumorintajuisemmaksi.Irma on myös todella uskollinen Wilile koska neljännessä saagassa hän ei lainkaan suuttunut wilille tämän kerrotua mattille heidän salaisuutaan.
Taranee Cook
Taranee on W.I.T.C.H.-jengin koulumyönteisin jäsen. Hän on syntynyt 23.4. ja hänen horoskooppimerkkinsä on oinas. Hän hallitsee tulta, ja hän pystyy voimillaan luomaan liekkejä, valaisemaan alueita ja sulattamaan metallia. Tämän lisäksi Taraneella on telepaattisia kykyjä.
Taraneen perheeseen kuuluvat tuomari-äiti Teresa, psykologi-isä Lionel ja isoveli Peter. Teresa on Willin äidin Susanin paras ystävä, ja Teresa yritti varoittaa Susania Thomasista, mutta epäonnistui. Teresa suhtautuu Nigeliin hyvin nihkeästi, sillä Nigel on ollut koulun pahis-porukassa, joka on kiusannut esim. Taraneeta. Taranee sai kuitenkin tietää, että hän on adoptiolapsi, mutta pitää silti Teresaa oikeana äitinään, eikä enää välitä ollenkaan koko asiasta. Coorin perhe asuu kodikkaassa omakotitalossa.
Taranee ihastui Nigel Ashcroftiin – samaiseen poikaan, joka oli yksi koulun pahis-jengin neljästä hahmosta. Nigel ei ollut ikinä viihtynyt ryhmässä, ja Taraneen tavattuaan hän päätti erota Uriahista ja kumppaneista. Taraneen ja Nigelin ystävyys syveni rakkaudeksi, mutta sitten Nigelin kiero isoveli Daniel "Danny" käski Nigelin maalaamaan\kirjoittamaan Taraneen perheen autoon "onneton raukkis" mutta Taranee suuttui siittä enemmän kuin oli tarkoitus.
Taranee on W.I.T.C.H.-jengin koulumyönteisin jäsen. Taranee rakastaa matematiikkaa. Taranee pitää myös fysiikasta, kemiasta ja joskus biologiasta.  Taranee harrastaa tanssia, valokuvausta ja satunnaisesti koripalloa, ja pitää muutenkin urheilusta. Hän myös on eläintenoikeuksien ja muun moraaliajattelun kannalla.
Taranee on ujo ja varautunut, mutta myös erittäin itsevarma, ja kun hän muuttuu taikahahmokseen, ujous ja varautuneisuus kaikkoavat kauas hänestä, ja hän muuttuu sähäkäksi, rohkeaksi ja entistä itsevarmemmaksi.
Cornelia Hale* Hänen horoskooppimerkkinsä on härkä. Hän hallitsee maata, ja hän pystyy voimillaan kasvattamaan kasveja, luomaan maahan tunneleita tai kuiluja ja aiheuttamaan maanjäristyksiä.
Cornelian perheeseen kuuluvat pankinjohtajaisä Harold, entisöijä-äiti Elizabeth, pikkusisko Lilian ja Napoleon joka on wililtä lahjaksi saatu kissa. Cornelia karttaa Haroldin tunkeilevaa äitiä, joka rajoittaa Cornelian elämän kouluun ja harrastuksiin, ja haluaisi kokonaan poistaa siitä tapaamiset ystäviensä kanssa. Halen perhe asuu loisteliaassa kerrostalossa.
Cornelian koulu-aikainen ystävä Elyon oli Meridianin oikea hallitsija, vaikkei sitä itse tiennytkään. Kun W.I.T.C.H.-tytöt ihmettelivät outoja sattumuksia (eli merkkejä siitä, että olivat taikaolentoja), Elyon tapasi koulun Halloween-juhlissa lordi Cedricin, Phoboksen palvelijan. Hän pyysi Elyonin treffeille, ja kertoi tälle valheita tämän menneisyydestä. Elyon lähti Cedricin mukana Epämaille, jossa hän oli tuleva kuningatar. Phobos, Elyonin veli uskotteli luovuttavansa kruunun sisarelleen, joka oli sen laillinen perijä, mutta aikoikin vain varastaa Elyonin voimat omaan käyttöönsä. Cedricin valheiden takia Elyon kääntyi Corneliaa ja muita vastaan, mutta ymmärsi lopulta ketkä taistelevat hyvän puolesta. W.I.T.C.H.-tyttöjen avulla Elyon kukisti Phoboksen.
Caleb oli kapinallisten johtaja Meridianissa. Cornelia oli aina nähnyt hänestä unia, siihen aikaan kun Elyon vielä asui Heatherfieldissä. Kun Cornelia lähti kerran yksin Meridianiin, koska muut eivät halunneet tulla hänen mukaansa, hän ystävystyi uudelleen Elyonin kanssa ja tapasi Calebin. Cornelia oli suruissaan, koska joutui lähtemään Meridianista, Calebin luota, mutta tämä muutti Cornelian kyyneleen säihkyväksi liljaksi, ja lupasi, että he vielä joskus kohtaisivat uudelleen. Myöhemmin Cornelia ritaantui kuitenkin pahasti Calebin kanssa, ja pari erosi. Sitten Cornelia alkoikin mennä hämilleen Taraneen isoveljen, Peterin seurassa...
Taraneen lailla myös Cornelia suhtautuu kouluun myönteisesti. Cornelian lempiaine on historia, mutta hän pärjää myös muissa aineissa, mm. maantiedossa, erinomaisesti. Matematiikka sen sijaan tuottaa Cornelialle jonkin verran vaikeuksia. Cornelia harrastaa taitoluistelua kilpatasolla. Hän on erityisen heikkona pintamuotiin kuuluviin vaatteisiin, ja tämän lisäksi Cornelia pitää paljon kissoista.
Cornelia on viileän varma ja toisinaan vakava, mutta kuitenkin hempeän ujo varsinkin rakkausasioissa, ja pelkää välillä kuollakseen mokaavansa. Taikahahmossa hänestä tulee avarakatseisempi, mutta hän säilyttää silti luontaisen itsevarmuutensa.
Hay Lin
Hay Lin on W.I.T.C.H.-jengin luovin ja optimistisen jäsen. Hänen horoskooppimerkkinsä on kaksonen. Hän hallitsee ilmaa, ja hän pystyy voimillaan luomaan ilmavirtauksia ja hiekkamyrskyjä ja on ainoa W.I.T.C.H.-tytöistä, joka osaa lentää. Tämän lisäksi Hay Linillä on kyky selvittää esineiden alkuperä ja historia, ja tarinassa Aika ennen taikaa hänen leijansa on ainoa, joka kykenee lentämään tyynelläkin.
Hay Linin perheeseen kuuluvat isä Chen Lin ja äiti Joan Lin, jotka ovat molemmat töissä kiinalaisessa ravintolassa, Silver Dragonissa. Hay Lin on ainoa lapsi, mutta ei ole koskaan löytänyt siitä huonoja puolia, toisin kuin Will. Hay Linillä on todella lämpimät välit vanhempiinsa, ja välillä häntä hävettää olla niin hyvissä väleissä erityisesti äitinsä kanssa. Linin perhe asuu historiallisessa omakotitalossa johon he muuttivat hiljattain. Chen Lin ja Joan Lin aikovat jatkaa Silver Dragonin pitämistä vanhassa osoitteessaan, ja laajentaa ravintolaa.
Hay Lin ei uskonut kovinkaan vahvasti rakkauteen, ennen kuin tapasi Eric Lyndonin, tähtitieteilijä Zachary Lyndonin pojanpojan. Hay Linin ja Ericin välille syntyi heti vetovoima, sillä he tunsivat olonsa rennoiksi toistensa seurassa, ja kaksikolla oli samat kiinnostuksen kohteetkin. Ystävyyssuhde alkoi juuri syvetä, kunnes Ericin vanhemmat saapuivat ja ehdottivat Ericille, että tämä voisi muuttaa heidän kanssaan toiseen kaupunkiin. Pitkään perheestään erossa ollut Eric teki raskaan valinnan ja päätyi seuraamaan järjen ääntä ja lähtemään perheensä mukana Open Hilliin. Hay Lin masentui, mutta sai pian tilaisuuden tavata Ericiä uudestaan. Pitkä välimatka vahvisti tunteita, joita pari on uskaltanut näyttää avoimemmin.
Hay Lin ei pidä koulua elintärkeänä osana elämää, mutta pyrkii silti silloin tällöin hyviin numeroihin. Hay Linin lempiaine on ehdottomasti kuvataide, ja hän pitää myös todella paljon käsitöistä. Biologiasta hän ei oikein pidä, eikä olekaan kovin hyvä siinä. Hay Linin synnynnäinen lahjakkuus kuvataiteessa ulottuu vapaa-aikaankin, sillä hän piirtää, suunnittelee ja ompelee vaatteita itselleen ja ystävilleen. (Sarjan alussa hänen tyyliinsä kuuluivat varsin vahvasti kiinalaistyyliset nauha- ja nyöriviritykset, sekä isot aurinkolasit. Sarjan edetessä tämä tyyli hieman jäi.) Hay Lin pitää myös paljon sisustamisesta ja rakastaa kaikkea avaruuteen liittyvää.
Hay Lin on aina iloinen ja aurinkoinen, eikä hän koskaan haasta riitaa. Taikahahmossa Hay Lin saa aimo annoksen itsevarmuutta ja rohkeutta, joiden avulla hän pystyy tekemään mitä vain.
Muita henkilöitä
Elyon
Elyon asui ennen Heatherfieldissä, opiskeli samassa koulussa W.I.T.C.H.-tyttöjen kanssa ja oli Cornelian paras ystävä. Koulun juhlissa hän kuitenkin tapasi Cedricin, komean pojan, joka oli Phoboksen palvelija. Elyon ihastui Cedriciin päätä pahkaa, mutta tämä ei halunnutkaan tutustua häneen, vaan kertoa hänelle kaiken omasta menneisyydestään! Cedric valehteli, että Elyonin vanhemmat olisivat ilkeyttään siepanneet hänet, ja vieneet hänet pois kotimaailmastaan Epämailta. (Todellisuudessa Elyonin vanhemmiksi tekeytyneet meridianilaiset upseerit ja imettäjä halusivat viedä hänet turvaan Phoboksen pahuudelta.) Elyon sai tietää olevansa Meridianista kotoisin ja lähti sinne Cedricin kanssa. Hän osoittautui Meridianin lailliseksi kuningattareksi. Phobos aloitti kruunajaisseremoniat siskolleen, mutta W.I.T.C.H.-tytöt tulivat onneksi ajoissa paikalle varoittamaan Elyonia hänen veljensä todellisista aikeista: Imeä Elyonin taikavoimat kruunuun ja saada ne täten itselleen. Seremonian aikana Elyonin paikalla olikin oikeasti tämän astraalimarja eli kaksoisolento. Phobos paljasti kaikille hirvittävän tyranniutensa ja tainnutti Elyonin kaksoisolennon. Oikea Elyon kuitenkin paljasti kasvonsa ja kansa nousi kapinaan Phobosta vastaan. Tämän soturit tuhosivat kaupunkia samaan aikaan kun Phobos yritti palatsissaan tuhota lumottua kruunua. W.I.T.C.H.-tytöt ja Elyon tulivat palatsiin, ja Cedric alkoi taistella vartijoita, ja Elyon Phobosta vastaan. Vartijat ja Elyon yhteispelillä kuitenkin voittivat viholliset, ja näin ollen Cedric ja Phobos vangittiin Kandrakariin Sumujen torniin ja Elyon nousi Meridianin hallitsijattareksi. Calebin riitannuttua ja sitten erottua Corneliasta hän ja Elyon menivät yhteen.
Caleb
Caleb on syntyjään prinssi Phoboksen oma luomus, Mutisija, mutta hänelle kehittyi jo varhain vahva tahto ja omatunto, jotka saivat hänet kapinoimaan herraansa Phobosta vastaan. Tahdonvoimallaan Caleb otti ihmishahmon ja nousi johtamaan Meridianin kapinallisia, jotka taistelivat prinssi Phoboksen hallintoa vastaan. Elyon kertoi parhaalle ystävälleen Cornelialle Calebista, ja Cornelia tajusi, että Caleb oli hänen etsimä rakkautensa. Kun Cornelia ja Caleb sitten tapasivat, he ihastuivat toisiinsa heti. Pian ihastus syveni rakkaudeksi. Kun Cornelia pyysi Calebia muuttamaan Heatherfieldiin hänen kanssaan, Caleb kieltäytyi, vaikka rakastikin Corneliaa. Heidän maailmansa olivat liian erilaiset ja he olivat muutenkin erilaisia. Cornelia suuttui tästä ja pari erosi. Caleb loukkaantui Cornelian reaktiosta niin, että lopulta menetti itsekin romanttiset tunteensa häntä kohtaan. He ovat kuitenkin edelleen ystäviä, nipin napin. Calebista tuli Elyonin neuvonantaja Meridianissa. Neljännessä saagassa Caleb tajusi, että ihminen, kenen kanssa hän haluaa jakaa kaikki tunteensa (myös rakkauden...), on Elyon.
Orube
Orube ei kuulu W.I.T.C.H.-ryhmään, mutta hän oli mukana W.I.T.C.H.-tyttöjen Arkhanta-tehtävässä, ja hän asui hetken Heatherfieldissä, jossa myös W.I.T.C.H.-tytöt asuvat. Hän lähti Heatherfieldiin Oraakkelin pyynnöstä, Taraneen sijaiseksi jengiin, kun tämä aikoi erota ryhmästä. Hän on kotoisin Basiladesta, eräästä toisesta maailmasta. Hän on Kandrakarin Luban opettama soturi, hänellä on hieman sisäänpäin kääntynyt, kissamainen luonne ja näyttää harvoin tunteitaan muille. Aluksi hänellä oli ongelmia muiden tyttöjen kanssa, - etenkin Irman - mutta heistä kaikista tuli lopulta erittäin läheisiä ystäviä. Orube työskentelee nykyään erään lehden toimittajana. Viidennessä saagassa Orube rakastui maahan karkoitettuun Cedriciin ja kertoo tälle mystisestä elementtien kirjasta josta kuuli Dean Collinsilta. Monien juonen käänteiden jälkeen Cedric kuolee elementtien kirjan sisällä ja hyvästelee Oruben. Tyttöjen ja Mattin päästyä pois kirjasta Orube jäi suremaan häntä ja vetäytyi Kandrakariin mietiskelemään.
Phobos
Prinssi Phobos on julma, ylimielinen ja armoton Elyonin isoveli sekä Meridianin entinen riistäjähallitsija. Kun Elyon oli pieni, hänet vietiin Heatherfieldiin turvaan Phobokselta ja Phoboksesta tuli hallitsija. Hänen hallintokautensa aikana Meridianissa vallitsi köyhyys ja epätoivo, koska Phobos ei välittänyt kansastaan vaan imi Meridianin voimat kuiviin. Hän asui linnassaan ja näyttäytyi vain mutisijoille ja uskolliselle palvelijalleen Cedricille. Hän halusi Elyonin mittaamattomat voimat itselleen jotta voisi valloittaa muitakin maailmoja, mutta epäonnistui tavoitteissaan W.I.T.C.H.-tyttöjen ansiosta ja Elyon nousi valtaistuimelleen. Phobos ja Cedric suljettiin Kandrakarin Sumujen torniin. Phobos onnistui pääsemään sieltä pois Endarnon, Sumujen tornin vartijan hahmossa. Hän osoittautui varsin taitavaksi manipuloimaan ihmisiä ja onnistui melkein valituttamaan itsensä oraakkeliksi Endarnona, mutta paljastui lopulta ja ollen liian ylpeä antautuakseen ja mennäkseen takaisin vankilaan sumujen torniin, hän hyppäsi Kandrakarin tornista alas tyhjyyteen, ikuiseen pudotukseen. Ennen sitä Phobos oli piilottanut Ajan Tuuli-nimiseen taikariipukseen väkevän paluuloitsun, jonka avulla palaisi takaisin jos epäonnistuisi. Phobos oli Endarnon hahmossa antanut riipuksen Cornelialle, jotta aika Heatherfieldissä pysähtyisi vartijoiden poissa ollessa. Vartijat sekä muut luulivat Phoboksen hävinneen ja olevan ikuisesti Kandrakarin tyhjyydessä, mutta Phobos palasi ja hyökkäsi Rudolphin taloon. Ollen lähes olematon, tyttöjen iskut eivät vaikuttaneet häneen. Phobos olisi palannut omaksi itsekseen heti, kun Ajan Tuuli olisi valunut tyhjiin, mutta Cornelian Napoleon-kissa pudotti sen vahingossa akvaarioon. Sitten vartijat tuhosivat Phoboksen näennäisen lopullisesti.
Cedric
Lordi Cedric oli Phoboksen uskollinen palvelija, kun Phobos hallitsi Meridiania. Hän pystyi muuntautumaan liskomaiseksi hirviöksi, joka oli hänen oikea ulkomuotonsa. Hän on horoskoopiltaan vesimies. Hän kertoi Elyonille tarinan alussa totuuden Elyonin vanhemmista ja kotimaasta ja vei hänet Meridianiin. Cedricin unelma oli tulla mutisijaksi, herransa palkinnosta. Kun Phobos oli päässyt Sumujen tornista, Cedric sai hoitaa Phoboksen antamia tehtäviä Heatherfieldissä ja tarkkailla W.I.T.C.H.-tyttöjä ja tuhota heidät. Lopulta Phobos petti hänet ja Cedric asettui häntä vastaan. Kun he paljastuivat, Cedric päätyi takaisin Sumujen torniin. Pian oikea Oraakkeli armahti hänet ja lähetti asumaan ilman taikavoimiaan Heatherfieldiin kirjakauppaansa, jossa hän on jo tarinan alussa pitänyt majaa. Hän sai käsiinsä Elementtien kirjan, houkutteli Mattin sen vangiksi ja auttoi W.I.T.C.H.-tyttöjä tulkitsemalla kirjan lausumia salaperäisiä arvoituksia maagisien elementtikivien olinpaikoista. Tosin Cedricin syy auttaa tyttöjä ei ollut aivan rehellinen, vaan tähtäimessä oli jälleen kerran kosto vartijoille. Cedric kuitenkin alkoi tuntea jotain Orubea kohtaan, eikä tunne ollut aivan yksipuolinen. Cedric auttoi vartijoita ja Orubea jatkamaan matkaansa uhraamalla oman henkensä Elementtien kirjan sisällä, ja petti samalla Jonathan Ludmooren, jolle oli luvannut Kandrakarin sydämen omaa vapauttaan vastaan. Juuri ennen kuolemaansa hän myönsi Orubelle tunteensa ja Cedricin muututtua musteeksi Orube kirjoitti sillä viimeisen luvun nimeksi "Hyvästi".
Matt Olsen
Matt on horoskoopiltaan leijona. Hän käy samaa koulua kuin W.I.T.C.H.-tytöt. Hän soittaa kitaraa ja laulaa Cobalt Blue-nimisessä yhtyeessä, joka on toiminut myös itse Karmillan lämppärinä. Siksi hän on monien tyttöjen salainen ihastuksen kohde. Matt oleilee kuitenkin mieluummin isoisänsä eläinkaupassa pörröisten eläinten joukossa kuin faniensa kanssa. Matt ja Will ovat olleet ihastuneita toisiinsa jo pitkään, mutta molemminpuolinen ujous ja harmilliset kömmähdykset ovat tuoneet mutkia matkaan. Nyt he ovat kuitenkin yhdessä ja Will on kertonut hänelle kaiken Kandrakarista ja heidän maagisista tehtävistään ja Matt on nyt tavallaan heidän "tukihenkilönsä" Heatherfieldissä. Matt on joutunut maagisen Elementtien kirjan sisään vangiksi, ja pelastaakseen hänet W.I.T.C.H.-jengin täytyi kerätä elementtikivet saadakseen Elementtien kirjan auki, mutta kun se oli tehty, täytyi vielä käydä koko kirja luku luvulta läpi, ja tytöt huomasivat, että se kertoi kaikki Jonathan Ludmooren tieteiskokemukset kuin päiväkirja. Viimeinen luku häämötti jo edessä, mutta Ludmoore halusi vielä Kandrakarin sydämen ja elementtien mahdin itselleen, ja aikoi tuhota Mattinkin siinä sivussa, mutta tytöt ja Orube saivat lopulta Mattin pelastettua.
Yan Lin
Yan Lin on Hay Linin omalaatuinen isoäiti, jolta itse Himerish on joskus kuullut suoria sanoja, sillä kuoltuaan Yan Lin siirtyi Kandrakariin, jota oli palvellut jo ennen kuolemaansakin. Ennen kuolemaansa hän kuitenkin kertoi Willille, Irmalle, Taraneelle, Cornelialle ja Hay Linille heidän olevan Kudoksen nuoria vartijoita. Yan on itse entinen vartija, joka hallitsi ilmaa. Hänen lisäkseen muut vartijat olivat Cassidy, Halinor, Kadma ja Nerissa. Kun Himerish luopui kaikkivaltiudestaan ja perusti Triumviraatin, hän jakoi mahtinsa ja vastuunsa sekä Endarnon että Yan Linin kanssa.
Kadma
Kadma hallitsi maan voimia siihen asti, kunnes tuli uusien vartijoiden vuoro. Hän oli seurannut Willin elämää Halinorin kanssa silloin kun Will asui vielä Fadden Hillissä. Koska hän ja Halinor eivät hyväksyneet Himerishin päätöstä antaa Kandrakarin sydäntä Cassidyn huostaan, heidät erotettiin Kandrakarista. Kadmalla on myös lemmikkilintu Tirppa.
Cassidy
Cassidykin palveli Kandrakaria veden vartijana, mutta omalla hengellään. Cassidy sai vain hetkeksi Kandrakarin sydämen, koska Nerissa vaikutti liian kiintyneeltä siihen hoitaakseen tehtäväänsä, mutta Nerissa anasti sen häneltä ja tuhosi samalla Cassidyn. Will on nähnyt Cassidyn yhden kerran ja puhunut hänen kanssaan, silloin kun hän menetti Kandrakarin sydämen Nerissalle, ja Cassidy antoi oman pienen lahjansa Willille: Cassidyn tähden, joka toimii jonkin aikaa sydämen tilalla. Lopulta nämä kaksi sulautuivat yhteen.(Cassidyn tähti)
Halinor
Halinor hallitsi ennen tulen voimia. Hän perusti Kadman kanssa Nousevan tähden säätiön, mutta nykyään Kadma toimii yksin. Juuri Halinorin päiväkirjasta W.I.T.C.H.-tytöt saivat vihjeitä professori Lyndonin avulla Cassidyn tähdestä.
Nerissa
Nerissa oli yksi Kandrakarin vartijoista, sydämen kantaja. Hän tuhosi Cassidyn raivon sokaisemana, ja varasti häneltä Kandrakarin sydämen. Siitä hän sai rangaistuksen: Hänet suljettiin Thanson-vuorelle, ja Nerissa pääsee vapaaksi vain, jos yhdessä henkilössä yhdistyy viisi elementtiä: se tapahtui Luban avustamana, vaikka Luba ei tarkoituksella auttanut Nerissaa. W.I.T.C.H. -tyttöjä Nerissa piinasi painajaisilla, mutta loppujen lopuksi tytöt voittivat Nerissan. Nerissa soitti aina samaa sävelmää, Nerissan liverrystä, poikkihuilulla. Hay Lin oli ainoa tytöistä joka oli immuuni painajaisille, sillä ennen Nerissan julmaa tekoa, olivat Yan Lin ja Nerissa hyviä ystäviä.
Himerish
Himerish on alkujaan Basiliadesta, samasta paikasta kuin Orubekin. Hänet erotettiin oraakkelin tehtävistä Phoboksen Endarnon ruumissa ollessaan esittämien syytteiden takia. Himerish joutui palaamaan takaisin Basiliadeen, mutta Orube löysi hänet ja toi Maahan. Yhdessä hän ja W.I.T.C.H.-jengi voittivat Phoboksen.
We
We, pieni karvapalloa muistuttava riiviö, tuli Himerishin mukana Basiliadesta Kandrakariin, ja sai kodin Oruben luota. Harmiksi Orube on allerginen Welle. Wellä on erikoisominaisuuksia, joista W.I.T.C.H.-tytöt tietävät vain muutaman, esim. sen, että We osaa muuttua näkymättömäksi, vaikka häntä jää silloinkin näkyväksi. Irma keksi antaa We:lle nimen, koska sen tassunpohjissa olivat W ja E. We asuu nykyään Heatherfieldissä W.I.T.C.H.-tyttöjen kanssa. We löysi kirjakaupan kellarista Kandrakariin vievän portin. We:n "salainen" ihastus on Cornelia. We kuitenkin kulkee usein Hay Linin tai Oruben kanssa
Joel Wright
Joel on Irman hyvä ystävä. Hän käy samaa koulua, kuin W.I.T.C.H.- tytöt. Hän tutustui Irmaan Karmillan konsertissa, kun huomasi, että heillä ovat täsmälleen samanlaiset fanipaidat. Joel soittaa bändissä Cobalt Blue ja on Peterin ja Mattin hyvä ystävä. Vapaa-aikanaan Joel surffaa ja kuuntelee musiikkia. Joel on ihastunut Irmaan ja on jo pitkään luullut, että Irmakin rakastaa häntä. Aluksi Irma ei pitänyt Joelista, mutta hänen tunteensa ovat menneet vain parempaan suuntaan.
Peter Cook
Peter on Taraneen noin lukioikäinen isoveli, neljä vuotta pikkusiskoaan vanhempi ja koko nimeltään Peter Lancelot Cook. Koulun lisäksi hän viettää aikaansa musiikin, urheilun ja ystävien parissa. Yleensä Peter keskittyy koripalloon ja surffaukseen, mutta monet muutkin vauhdikkaat lajit, kuten tennis kiehtovat häntä. Peterillä ja Taraneella on lämpimät välit. Vaikka Taranee varmasti kieltäisi kysyttäessä koko jutun, Peter on hänen henkilökohtainen suojelusenkelinsä monessakin mielessä. Peterillä ei ole tyttöystävää, mutta hän on ihastunut Corneliaan ja on siinä uskossa, että Corneliakin on ihastunut häneen. Ja hän on aivan oikeassa.
Jonathan Ludmoore
Ludmoore oli Epämailta kotoisin oleva Phoboksen alainen, joka loi Phoboksen käskystä Kudokseen portit, joiden sulkeminen oli W.I.T.C.H.-tyttöjen ensimmäinen tehtävä. Suoritettuaan tehtävänsä hän ei kuitenkaan palannut Meridianiin, vaan jäi asumaan Heatherfieldin lähellä sijaitsevaan huvilaan, Villa Ludmoreen. Siellä hän yritti Elementtien kirjan avulla saada elementtien voimat hallintaansa, mutta ei ollut kyllin vahva ja jäi vangiksi kirjan sisään. Lopulta Cedric, joka oli karkotettu maahan ilman taikavoimiaan, löysi kirjan ja kiinnostui siitä. Kirjan kanteen oli kuvattu kaksipäinen, suuren silmän ympärille kietoutunut lohikäärme.
Kun kirja puhui Cedricille, se käytti muinaista Meridianin kieltä. Se halusi hänen tuovan hänelle neljä elementtikiveä, joiden avulla hän pääsisi vapaaksi. Vastapalvelukseksi Ludmoore lupasi palkita Cedricin uusilla maagisilla voimilla. Cedric yritti kerran vihaisena väkisin avata kirjan, mutta se sinkoutui seinään ja jäi kiinni siihen. Se varoitti, että "jokainen, joka yrittää avata väkisin tämän kirjan, joutuu vangiksi sen sisälle." Se säästi Cedricin vain, koska tarvitsi häntä. Cedricin onnistui houkutella Matt Olsen kellariin, ja Cedricin poistuessa Matt yritti avata kirjan väkisin, ja jäi vangiksi sen sisälle.
Kirja lausui neljä arvoitusta, joiden avulla W.I.T.C.H.-tytöt löysivät elementtikivet ja avasivat kirjan viidestä lukosta neljä. Viimeiseksi Ludmoore halusi Kandrakarin sydämen, mutta kun Will ei suostunut siihen, Ludmoore imaisi W.I.T.C.H.-tytöt, Oruben ja Cedricin kirjan sisään. Tytöt selvittivät tiensä läpi kirjan, minkä aikana Ludmoore paljasti Cedricille, että tuhoaisi W.I.T.C.H.-tytöt, Orube ja Mattin heti, kun saisi elementtien voimat haltuunsa.
Cedricin pyynnöstä Ludmoore palautti tälle hänen maagiset voimansa. Hän varasti tytöille tietä osoittavat Kandarakarin elementtikortit. Sitten hän ilmestyi tytöille käärmehahmossaan ja esitti Ludmooren tarjouksen: hän halusi Kandrakarin sydämen Mattia vastaan (mikä ei pitänyt paikkaansa). Kun Orube kielsi Williä, Ludmoore yritti tuhota hänet, mutta Cedric esti häntä. Hän palautui heikkona ihmishahmoonsa. Hän päästi elementtikortit johdattamaan tien viimeisen luvun korttien ilmoittamalle ovelle. Luvun ovi avautuisi kirjoittamalla sen nimen oveen, mutta kynästä oli loppunut muste. Heillä oli kyllä toisesta luvusta tullut sulkakynä, mutta ei mustetta.
Cedric kertoi Orubelle, että Ludmoore ei pidä lupauksiaan, sekä todelliset tunteensa häntä kohtaan. Sitten Cedric katosi muuttuen musteeksi. Sen avulla Orube kirjoitti viimeisen luvun otsikon: Hyvästi. Viimeisestä luvusta he löysivät suuren, musteen täyttämään tiimalasiin vangitun Mattin. Ludmoore esittäytyi ja halusi sydämen vastineeksi Mattista. Orube ei voinut varoittaa Williä, koska luvun otsikon kirjoittaminen tuntui vieneen häneltä puhekyvyn. Will luovutti sydämen, mutta Ludmoore ei voinut pitää sitä kädessään, koska luovuttamisen ja vastaan ottamisen on tultava sydämestä. Samalla sydän särkee tiimalasin, ja Matt on taas vapaa.
W.I.T.C.H.-tyttöjen juhliessa Ludmoore muuttaa itsensä lohikäärmehahmoonsa ja nappaa Mattin. Ludmoore yrittää tuhota vartijat, mutta he muuttuvatkin osaksi elementtejään: Taranee tuleksi, Hay Lin ilmaksi, Irma vedeksi, Cornelia maaksi ja Kandrakarin sydän loimuaa energiasta. He hyökkäävät, mutta heidän huomaamattaan Ludmoore nappaa Kandrakarin sydämen ja imee vartijoiden voimat taas itseensä. Hän kuitenkin unohti Mattin, joka otti kirjan ja pyyhki Ludmooren nimen, kun se mainittiin kirjassa ensi kerran, jolloin se poistuu kaikilta muiltakin sivuilta, ja Ludmoore sulaa musteeksi. Sitten, Mattin kirjoittaessa kirjan viimeisiä sanoja, Irma haihduttaa mustetahran ja Hay Lin hajottaa sen taivaan tuuliin. Sitten kirja päätetään viimeiseen sanaan: Loppu! Oruben halatessa surullisena kirjaa elementtikortit saapuvat ja vievät W.I.T.C.H.-tytöt, Oruben ja Mattin Kandrakariin. Orube jäi sinne, halaten suruissaan Elementtien kirjaa, onneksi kyeten sentään taas puhumaan.
Tecla Ibsen
Tecla Ibsen on vanha rouva, jonka ainoa tavoite on pysyä ikusesti nuorena. Siksi hän langettaa ragorlangin, joka on ikään kuin ihmisen paha puoli. Ragorlang imee uhrinsa elinvoimat ja antaa ne omistajalleen. Teclan apurina toimii hänen rakas aviomiehensä Karl. Hay Linin ollessa Ericin luona Openhillissä ragorlang hyökkäsi hänen kimppuunsa. Silloin Tecla ymmärsi, että jos hän saisi W.I.T.C.H.-tyttöjen elinvoimat itselleen, hänestä tulisi nuori ilman muiden elinvoimia. W.I.T.C.H.-tyttöjen voimista tuli Teclan pakkomielle. We:n mokan takia Tecla sai voimia, jolla hän pystyi langettamaan viisi ragorlangia (joiden rinnassa komeili kunkin elementin symboli) yhden sijaan. W.I.T.C.H.-tytöt saivat kuitenkin kukistettua ragorlangit ja suljettua ne ragorlangmetsästäjä Folknerin ragorlangansaan. Folkner sulatti itsensä ragorlangeihin ja viimeisen taistelun tullessa Tecla menehtyi yrittäessään saada ragorlangeja takaisin itselleen. Nyt Tecla on aloittanut uuden elämän kandrakarissa oraakkelin pyynnöstä.
Karl Ibsen
Karl Ibsen on Teclan rakas aviomies,joka auttaa Teclaa kaikessa. Karl auttoi Teclaa jopa hankkimalla uhreja ragorlangeille. Loppujen lopuksi Karl alkoi kuitenkin hangoitella Teclaa vastaan ja lopulta jopa kieltäytyi auttamasta tätä. Karl kuoli syöksyessään ragorlangin hyökkäyksen eteen ja Tecla säästyi. Teclakin kuoli myöhemmin ja nyt he viettävät uutta elämää kandrakarissa oraakkelin pyynnöstä.
Folkner
Folkner on ragorlangmetsästäjä, joka tietää W.I.T.C.H.-tyttöjen salaisuuden ja auttoi heitä kukistamaan Teclan rakentamansa ragorlangansan avulla. Folkner oli Sheffiel Institutissä muka silmälääkäri ja etsi potilaittensa silmistä merkkejä ragorlangeista. Hän onnistui löytämään Hay Linin silmistä merkin ja ryhtyi auttamaan heitä Teclan kukistamisessa. Lopulta, kun ragorlangit oli viety Teclalta, hän sulatti ragorlangin itseensä ja muuttui pahaksi. W.I.T.C.H.-tytöt käyttivät kuitenkin hänen omaa asettaan tekijäänsä vastaan ja imivät sekä ragorlangit sekä Folknerin ragorlangansa sisälle.
Laura Steedson
Laura Steedson oli Jensens Dance Academyn uusi opettaja, joka oli aluksi todella tiukka. Laura Steedson seurusteli tanssija Hector Lurien kanssa. Kun Hay Lin ei päässyt ystäviensä tapaan pääsykokeesta läpi, hän pyysi uusintamahdollisuutta. Hay Linin päättäväisyys teki Lauraan vaikutuksen ja niin he ystävystyivät. Myöhemmin Laura auttoi W.I.T.C.H.-tyttöjä esityksien valmisteluissa. Laura Steedson kuoli yllättäen numerossa 84.
Varjojen äiti
Varjojen äiti on entiseltä nimeltään Meter. Meter oli kevään kuningatar, jonka jalanjäljissä kaikki puhkesi kukkaan. Ylpeys sekoitti kuitenkin Meterin pään ja hän käytti voimiaan muuttuakseen hirviöksi. Meter hyökkäsi Kandrakariin vihreän pataljoonansa kanssa. Muut elementtien valtiattaret (tulen, ilman ja veden) nousivat vastarintaan ja lopulta kukistivat Meterin. Meter tuomittiin tyhjyyteen. Jotenkin Meter onnistui taas juurtumaan ja hän istutti mustan siemenen kandrakariin. Vaikka Kandrakar suljettiin ulkopuolisilta uhilta, musta siemen kasvoi puuksi ja sai koko kandrakarin valtaansa. Samalla se teki rakoja kandrakaria suojaavaan panssariin, jonka kautta Varjojen äiti pääsi kulkemaan kandrakariin. W.I.T.C.H.-tytöt (joilla oli uudet voimansa) onnistui kuitenkin kukistamaan Varjojen äidin tekemällä puhtaasta ystävyydestä taikahahmon, joka kukisti Varjojen äidin ja kivetti lopuksi Varjojen äidin ja itsensä.
Martin Tubbs
Martin Tubbs on Irman ystävä. Hän kuuluu Heatherfieldin Oiviin Otsoihin ja on kirjeenvaihdossa ranskalaisen tytön kanssa. Martin on ollut ihastunut Irmaan.
Grumperit
Grumperin siskokset toimittavat Heatherfieldin lehteä ja etenkin juorupalstaa. Grumperien jutut ovat saaneet monet henkilöt raivon partaalle. Grumperit ovat tunnollisia oppilaita ja tulevat kouluun kipeinäkin. He ovat osallistuneet myös Miss Tavis -kilpailuun, joka näytettiin televisiossa.
Karmilla
Karmilla on kuuluisa rock-tähti, jota mm. Irma fanittaa. Sheila on Karmillan ystävä ja Matt Olsen on ollut Karmillan kitaristina.
Uriah, Kurt ja Laurent
Uriah, Kurt ja Laurent ovat Sheffield Instituten pahikset. He ovat jääneet ainakin kerran luokalle. Uriahin jengi nähtiin jo ensimmäisessä tarinassa, kun he keksivät piilottaa kurpitsaan ilotulitusraketteja. Sen jälkeen Uriahin jengi on mm. varastanut yhden koulun oppilaan kellon ja varastanut lentoliput.
Cornelian perhe
Cornelian perheeseen kuuluvat isä Harold Hale, äiti Elizabeth ja pikkusisko Lilian. Harold työskentelee pankissa ja Elizabeth on entisöijä. Cornelialla on myös ärsyttävä mummo.
Willin perhe
Willin perheeseen kuului tarinan alussa vain äiti Susan Vandom. Willin biologinen isä on Thomas Vandom. Thomas nähtiin tarinassa muutaman kerran. Hän yritti kiristää Willin äidiltä rahaa. Kadma maksoi rahat ja Thomas katosi. Willin äiti meni naimisiin historian opettaja Dean Collinsin kanssa ja he saivat pojan, Williamin, jolla oli maagisia kykyjä.
Irman perhe
Irmalla on isä Tom Lair, äiti Anne Bannister ja pikkuveli Christopher. Irmalla on myös kilpikonna Skalde jonka hän sai Aika ennen taikaa -tarinassa. Anne ei ole Irman oikea äiti. Irman isä on ammatiltaan poliisi.
Taraneen perhe
Taranee on adoptoitu. Hänen vanhempansa kuolivat tulipalossa. Taraneella on veli Peter Cook, joka harrastaa surffausta, isä Lionel ja äiti Theresa. Theresa on tuomari ja Lionel psykologi. Taraneen perhe asui aiemmin vuoristossa Sesamo-nimisessä kaupungissa.
Hay Linin perhe
Hay Linillä on äiti, isä ja isoäiti. Hay Linin isoäiti on kandrakarissa. Hän kuoli toisessa Witch-lehden toisessa numerossa. Hay Linin vanhemmat omistavat Silver Dragon -nimisen ravontolan.

W.I.T.C.H.-lehti ilmestyy joka kuukauden ensimmäinen keskiviikko.
Aikakirjoihin on kerätty lehdissä julkaistuja sarjakuvia.
Saagat
Saaga tarkoittaa W.I.T.C.H.-maailmassa jatkuvajuonista tarinaa, jonka pituus on n. 12 lehteä. Jokaisessa saagassa on selkeä pääjuoni, joka kertoo W.I.T.C.H.-tyttöjen taikavoimista, sekä useita sivujuonia, jotka kertovat W.I.T.C.H.-tyttöjen arkielämästä. Meneillään oleva saaga on järjestyksessä kahdeksas.
Ensimmäinen saaga: Kaksitoista porttia
1/2002 (1): Halloween
2/2002 (2): Kaksitoista porttia
3/2002 (3): Toinen ulottuvuus
4/2002 (4): Vapauttakaa Taranee!
5/2002 (5): Meridianin valo
6/2002 (6): Valheiden verkko
7/2002 (7): Polkunne kohtaavat vielä...
8/2002 (8): Mustat ruusut
9/2002 (9): Neljä lohikäärmettä
10/2002 (10): Silta maailmojen välillä
11/2002 (11): Valon kruunu
Tässä saagassa esiteltiin mm. Caleb (Cornelian ensirakkaus), julmat Phobos ja Cedric sekä Elyon, josta tuli vauhdikkaiden ja myös vaarallisten käänteiden jälkeen Meridianin kuningatar. Tässä saagassa tytöt saivat ensi kertaa voimansa ja yrittivät tutustua niihin. He saivat myös kahdentoista portin kartan, jonka avulla he sulkivat Meridianiin vieviä portaalaja ympäri Heatherfieldiä. Elyonin noustua valtaistuimelle Phobos ja Cedric heitettiin Kandrakarin tyrmään.
Toinen saaga: Kandrakarin sydän
1/2003 (12): Nyt ja aina
2/2003 (13): Tiedän, kuka olet
3/2003 (14): Harha-askelia
4/2003 (15): Vaikeita valintoja
5/2003 (16): Nerissan merkki
6/2003 (17): Pahin painajaisesi
7/2003 (18): Kesämuistoja
8/2003 (19): Toinen totuus
9/2003 (20): Will väärillä jäljillä
10/2003 (21): Hyökkäys Kandrakariin
11/2003 (22): Särkynyt sydän
12/2003 (23): Alkuja ja loppuja
Tässä saagassa W.i.t.c.h.-jengi tutustui Kandrakarin sydämen entiseen vartijaan Nerissaan, joka halusi epätoivoisesti saada sydämen takaisin. Nerissa loi itselleen neljä apuria, Khorin, Tridarcon, Shagonin ja Ceneren. Tytöt saivat myös tietää muista entisistä Kandrakarin vartijoista: Cassidy (vesi), Halinor (tuli) ja Kadma (maa). Hay Linin isoäiti Yan Lin (ilma) oli myös entinen vartija. Monien käänteiden jälkeen Nerissa tuhoutui traagisesti.
Kolmas saaga: Arkhantaan ja takaisin
1/2004 (24): Luota minuun
2/2004 (25): Veden varjot
3/2004 (26): Kiristystä
4/2004 (27): Kapina
5/2004 (28): Niin lähellä, niin kaukana
6/2004 (29): Pienempi paha
7/2004 (30): Olipa kerran...
8/2004 (31): Hiljaisuuden ääni
9/2004 (32): Valheita ja valtapelejä
10/2004 (33): Lahjoista suurin
11/2004 (34): Varjoelämää
12/2004 (35): Heijastuksia
Tässä saagassa W.i.t.c.h.-jengin vastassa oli satumaisen Arkhanta-maailman valtias Arik, jolla oli vaarallinen ase: suonoita Yua, joka pystyi toteuttamaan Arikin jokaisen toiveen. Arik oli halunnut Yuan parantavan poikansa Maqin, mutta epäonnistuttuaan siinä Arik halusi Yuan olevan hänen palvelijansa. Oraakkelin pitkäjännitteisyyden ja vartijoiden rohkeuden ansiosta W.I.T.C.H. sai Arikin liittymään puolelleen ja unohtamaan tuhoisat suunnitelmansa vallata Kandrakar. Tässä saagassa W.I.T.C.H. tutustui myös Orubeen, nuoreen soturiin, joka tuli vähäksi aikaa Taraneen tilalle ryhmään.
Neljäs saaga: Basiliaden Endarno
1/2005 (36): Vapaat sielut
2/2005 (37): Tuomio
3/2005 (38): Kuuntele sydäntäsi
4/2005 (39): Kristalliperhonen
5/2005 (40): Salaisuuksista suurin
6/2005 (41): Koko totuus
7/2005 (42): Vanki
8/2005 (43): Valon taika
9/2005 (44): Ei enää koskaan yksin
10/2005 (45): Pettureita ja petoksia
11/2005 (46): Rohkeuden voima
12/2005 (47): Ajan hiekka
Tässä saagassa oraakkeli (oikealta nimeltään Himerish) potkittiin pois Kandrakarista maanpakoon synnyinmaahansa Basiliadeen, josta myös Orube on alkujaan kotoisin. Uudeksi oraakkeliksi nousi julma ja vallanhimoinen Endarno, joka kuitenkin ennen oli ollut lempeä ja oikeudenmukainen. Elyonin julma isoveli Phobos oli nimittäin vaihtanut hänen mielensä Endarnon ruumiseen ja toisinpäin. Phobos oli vapauttanut Cedricin, ja yhdessä he olivat aikeissa tehdä Phoboksesta uutta oraakkelia. Phobos halaiji samalla myös Kandrakarin sydäntä sekä Elyonin hallussa olevaa Valon kruunua. Viime hetkellä Will ja kumppanit tajusivat Endarnon olevan huijari ja he saivat tämän paljastettua. Phobos heittäytyi tyhjyyteen ja Cedric vietiin uudestaan tyrmään.
Viides saaga: Elementtien kirja
1/2006 (48): Uudet tuulet
2/2006 (49): Haaveita ja haasteita
3/2006 (50): Tähtiin kirjoitettu
4/2006 (51): Voimien vuo
5/2006 (52): Kirjan katse
6/2006 (53): Suloinen sävel
7/2006 (54): Viimeinen halaus
8/2006 (55): Uusi päivä
9/2006 (56): Arvoitus
10/2006 (57): Muistojen saari
11/2006 (58): Harhanäkyjä
12/2006 (59): Tulen ydin
1/2007 (60): Maa ja ilma
2/2007 (61): Kirjan maailma
3/2007 (62): Viimeinen luku
Tässä saagassa Oraakkeli alkoi pohtia, että Cedricissäkin saattaisi esiintyä hyviä puolia, ja niinpä hän lähetti Cedricin Maahan W.I.T.C.H.-tyttöjen valvontaan. Cedric sai kuin saikin inhimillisiä piirteitä, muttei silti pystynyt luopumaan kostosuunnitelmistaan. Niinpä hän sopi salaperäisen Elementtien kirjan kanssa sopimuksen: jos W.I.T.C.H.-jengi tuo Elementtien kirjalle viisi elementtikiveä, kirja palauttaisi Cedricille tämän voimat. Saadakseen W.I.T.C.H.-tytöt liittoon itsensä kanssa Cedric kaappaa Mattin kirjan sisään. W.I.T.C.H.-tytöt saavat elementtikivet, ja kirjan sisällä piileskelevä Jonathan on saamassa voiton, kunnes Matt tekee rohkaisevan liikkeen, joka saa Jonathanin hukkumaan musteeseen. Myös Cedric kuolee, uhraten itsensä rakkautensa Oruben puolesta.
Kuudes saaga: Ragorlang
4/2007 (63): Lähtöjä ja paluita
5/2007 (64): Huutava mies
6/2007 (65): Kukka vain
7/2007 (66): Muistojen kuvajaisia
8/2007 (67): Riidankylväjä
9/2007 (68): Pimeä puoli
10/2007 (69): Yli rajojen
11/2007 (70): Jymyjuttu
12/2007 (71): Pelon jäljet
1/2008 (72): Vihreä välähdys
2/2008 (73): Sydämen varjo
3/2008 (74): Sydämen valo
Tässä saagassa W.I.T.C.H.-tyttöjä vastaan asettuu paha Tecla Ibsen, jonka apurina toimii hänen aviomiehensä Karl. Teclan tavoite on pysyä ikuisesti nuorena. Siihen tarkoitukseen hän langettaa ragorlangin, joka imee hitaasti uhrinsa elinvoimat ja ajatukset ja antaa ne omistajalleen.Ragorlang on kuin ihmisen paha puoli. Yhdessä aviomiehensä Karlin kanssa Tecla varastaa nuorten elinvoimat ja ajatukset. Epäonnekkaan sattuman vuoksi Hay Lin joutui Teclan kynsiin. Silloin Tecla tajusi, että jos hän saisi W.I.T.C.H.-tyttöjen erikoisvoimat, hänestä tulisi nuori. Monien yllättävien käänteiden jälkeen W.I.T.C.H.-tytöt ja ragorlanginmetsästäjä Folkner saavat Teclan kukistettua. Folkner kuitenkin sulattaa itsensä ragorlangeihin ja W.I.T.C.H.-tytöt käyttävät ragorlang-ansaa tekijäänsä vastaan. Myös Tecla yrittää saada ragorlangit taas haltuunsa. Taistelun tuoksinnassa Tecla ja Karl kuitenkin kuolevat, ja oraakkeli antaa heille tilaisuuden aloittaa uuden elämän kandrakarissa.
Seitsemäs saaga: Uusi voima
4/2008 (75): Olet kuin ennen
5/2008 (76): Maa
6/2008 (77): Tähdenlentoja
7/2008 (78): Tuli
8/2008 (79): Vesi
9/2008 (80): Suuria tunteita
10/2008 (81): Ilma
11/2008 (82): Energia
12/2oo8 (83): Takaisin Kandrakariin
1/2009 (84): Yhteiset askelet
2/2009 (85): Minä olen te
3/2009 (86): Sydämessä
Tässä saagassa Matt on siirtynyt Kandrakarin palvelukseen ja varastaa W.I.T.C.H.-tyttöjen voimat, jotta he voisivat vastaanottaa uudet voimat. Samaan aikaa Varjojen äiti on kylvänyt mustan puun siemenen Kandrakariin ja Kandrakar päätetään sulkea ulkopuolisilta uhilta. W.I.T.C.H.-tytöt joutuvat yksi kerrallaan etsimään voimiensa juuret. He onnistuivat. Varjojen äiti onnistuu tunkeutumaan Kandrakariin, jonka mustasta siemenestä on kasvanut puu, joka hallitsee koko Kandrakaria. W.I.T.C.H.-tytöt lähtevät hänen peräänsä ja lopulta kukistavat hänet. Oraakkeli on suruissaan, että vei koko kandrakarin ja kaikki sen valvomat universumit vaaraan. Sen takia hän päättää luovuttaa vallan Hay Linin isoäidille, Yan Linille. Muutosten aika alkaa Kandrakarissa. Oraakkeli lähtee vähin äänin pois, mutta välittää vartijoille kiitoksensa kaikesta.
Kahdeksas saaga: Uusi aika
4/2009 (87): Kylmää taikaa
5/2009 (88): Kuka teistä?
6/2009 (89): Avain kesään
7/2009 (90): Maagisia kohtaamisia
8/2009 (91): Paljon enemmän
9/2009 (92): Ei enää ikinä yksin
10/2009 (93): Arvoitus kaukaa
11/2009 (94): Totuuden aika
12/2009 (95): Kyynelvuo
1/2010 (96): Kehtolaulu
2/2010 (97): Maaginen pakettimatka
3/2010 (98): Seuraava luku
4/2010 (99): Huimia hyppyjä
Tässä saagassa Hay Lin aloittaa lapsenvahdin työn koska haluaa hiukan itsenäisyyttä. Samalla hän tutustuu pieneen poikaan nimeltä Henry. Pian hän huomaa, että poika tekee maagisia asioita vain sormea osoittamalla. Hay Lin haluaa esitellä Henrylle ja hänen äidilleen Gretalle muut tytöt ja kertoa, että magia on vain hyvästä. Heatherfieldiin on perustettu herra Takedan johtaman Takeshita Inc.:n pääkonttori. Takeda haluaa pelastaa tyttärensä Marikon, joka on joutunut oudon loitsun valtaan. Hänellä on myös toinen tytär nimeltä Shinobu, joka on isälleen kuin ilmaa.
Yhdeksäs saaga: 100% Witch
5/2010 (100): 100% magiaa, Tukka hyvin kaikki hyvin
6/2010 (101): Tähdenlento, Monikäyttöinen lahja
7/2010 (102): Ensimmäinen päivä, Pää pyörällä
Aikakirjat
Aikakirjat 1 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy, ISBN 9513220281)
sisältää tarinat: Aika ennen taikaa, Halloween (julkaistu lehdessä 1/2002), Kaksitoista porttia (2/2002)
Aikakirjat 2 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy, ISBN 951-32-1559-8)
tarinat: Toinen ulottuvuus (julkaistu 3/2002), Vapauttakaa Taranee! (4/2002), Meridianin valo (5/2002)
Aikakirjat 3 (2004, Sanoma Magazines Finland Oy, ISBN 951-32-1751-5)
tarinat: Valheiden verkko (6/2002), Polkunne kohtaavat vielä (7/2002), Mustat ruusut (8/2002), Neljä lohikäärmettä, osa 1 (9/2002)
Aikakirjat 4 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Neljä lohikäärmettä osa 2 (julkaistu 9/2002), Silta maailmojen välillä (10/2002), Valon Kruunu (11/2002), Nyt ja Aina (1/2003)
Aikakirjat 5 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Tiedän, kuka olet (julkaistu 2/2003), Harha askelia (3/2003), Vaikeita valintoja (4/2003), Nerissan merkki (5/2003)
Aikakirjat 6 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Pahin painajaisesi (julkaistu 6/2003), Kesämuistoja (7/2003), Toinen totuus (8/2003), Will väärillä jäljillä (9/2003)
Aikakirjat 7 (2003, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Hyökkäys Kandrakariin (julkaistu 10/2003), Särkynyt sydän (11/2003), Alkuja ja loppuja (12/2003), Luota minuun (1/2004)
Aikakirjat 8 (2004, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Veden varjot (julkaistu 2/2004), Kiristystä (julkaistu 3/2004), Kapina (julkaistu 4/2004), Niin lähellä, niin kaukana (julkaistu 5/2004)
Aikakirjat 9 (2004, Sanoma Magazines Finland Oy
tarinat: Pienempi paha (julkaistu 6/2004), Olipa kerran (julkaistu 7/2004), Hiljaisuuden ääni (julkaistu 8/2004), Valheita ja valtapelejä (julkaistu 9/2004)
Aikakirjat 10
tarinat: Lahjoista suurin (julkaistu 10/2004), Varjoelämää (julkaistu 11/2004), Heijastuksia (julkaistu 12/2004), Vapaat sielut (julkaistu 1/2005)
Ekstrat
1 Elyon Meridianin kuningatar
2 Caleb ja Cornelia -toinen ulottuvuus
3 Minun W.i.t.c.h. kesäni
4 Kandrakarin sydän
5 Joulualbumi
6 Poikien planeetta
7 Kandrakarin arvoitukset
8 Kesä 2005
9 Sheffieldissä
10 Halloween
11 Joulu 2005
12 Julistelehti
13 Orube
14 Musakesä
15 Salaiset kansiot
16 Vuoden bileet
17 Joulu 2006
18 Viesti ystävälle
19 Manga
20 Kaksi kohtaloa
21 Joulu 2007
22 Muoti 2008
23 Sporttikesä 2008
24 Muoti 2009
25 Halloween
Kesäpokkari 1 (2007)
Kesäpokkari 2 (2008)
Kesäpokkari 3 (2009)
Koulupäiväkirja 2008–2009
Kirjat
Kultainen lähde
Myrskyn armoilla
Haudattu salaisuus
Jääkukka
Sumuiset vedet
Totuuden liekki
Tehtävä menneisyydestä
Kivinen haukka
Kotkan kynnet
Kultainen feeniks
Yön kuningatar
Tähden kosketus
Taikaruusun maa
Matka maan sydämeen
Kamppailu sydämestä
Taistelu syvyyksissä
Kevään paluu
Matkalla kotiin
Pöllön varjo
Smaragdilintu
Simpukan salaisuus
Testi- ja tietokirjat
Kultainen testikirja -minä ja muut
Maagisimmat testit
Tyyli
Kauneus
Pojat
Koulu
juhlat
ystävät
Rakkaus
Meidän jengi
Salaisuudet
Loma
Sisustuksen Maaginen kirja
Aiheesta muualla

Luokka:Disneyn sarjakuvakirjat ja -lehdet
Luokka:Italialainen sarjakuva
Luokka:Fantasiasarjakuvat
Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sarjakuvalehdet
Luokka:Sanoma Magazines
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Minä vuonna suomalaiset ovat löytäneet koripallon?


Nördlingenin taistelu (joskus myös Allbuchin taistelu) käytiin 6. syyskuuta 1634 kolmikymmenvuotisen sodan aikana lähellä Nördlingenin kaupunkia Etelä-Saksassa. Taistelussa Matthias Gallasin johtamat keisarilliset löivät perin pohjin protestanttien yhdistyneen armeijan. Taistelu oli yksi sodan tärkeimmistä ja täydellinen katastrofi ruotsalaisille. Se käänsi sotaonnen keisarille suotuisaksi ja tuhosi ruotsalaisten haaveet sodan lopettamisesta heille edullisilla ehdoilla.[1] Taistelun jälkeen Ranskan oli pakko puuttua kolmikymmenvuotiseen sotaan aktiivisesti, ja Saksan sisäinen uskonsota muuttui valtioiden väliseksi konfliktiksi.[2]
Taustaa

Komentajat
Protestantit
Kustaa II Aadolfin kaaduttua Lützenissä Ruotsin armeijan johtoon nousi Åke Tott. Hän kuitenkin erosi tehtävästä vuonna 1633, ja komentajiksi jäivät Kustaa Horn ja Bernhard Weimar. He olivat keskenään hyvin erilaisia luonteita ja tulivat huonosti toimeen. Weimar oli kiivas ja kunnianhimoinen, Horn maltillinen ja vaatimaton. Horn oli tottunut saamaan käskynsä Kustaa II Aadolfilta, jolta perimäänsä ruotsalaista sotataitoa hän pyrki toteuttamaan taistelukentällä.[3]
Keisarilliset
Keisarillisen armeijan edellinen komentaja Albrecht von Wallenstein murhattiin 25. helmikuuta 1634. Keisari Ferdinand II kutsui armeijan uudeksi ylipäälliköksi poikansa, Unkarin kuningas Ferdinandin, mutta armeijan todellinen johto siirtyi Matthias Gallasin käsiin, jonka apuna toimi Ottavio Piccolomini.[4]
Yhdistyneen Baijerin ja Katolisen liigan armeijan komentajaksi tuli Johann Tillyn kuoleman jälkeen Johann von Aldringen, joka kuitenkin kaatui Landshutin taistelussa ruotsalaisia vastaan. Liigan armeijan komentajana häntä seurasi Lothringenin herttua Kaarle IV. Italiasta tulevien espanjalaisten apuvoimien ylipäällikkö oli kardinaali Fernando, Espanjan alankomaiden kuvernööri,[5] apunaan Leganesin markiisi. Unkarin kuningas Ferdinand ja Fernando olivat serkuksia.[1]
Armeijat
Keisarillisessa armeijassa oli jalkaväkeä 20000 miestä ja 13000 ratsukkoa. Näistä 12000 oli keisarillisen armeijan sotilaita, 6000 baijerilaisia ja 15000 espanjalaisia. Lisäksi armeijoilla oli yhteensä 64 tykkiä.[6]
Yhdistyneessä Ruotsin ja Heilbronnin liiton armeijassa oli 13300 jalkaväkimiestä, 10150 ratsukkoa ja 68 tykkiä.[6] Suomalaisista joukoista mukana on ilmeisesti ollut vain Arvid Wittenbergin johtamaa Turun ratsuväkeä.[7] Kokonaisuutena protestanttien armeija koostui lähes kokonaan palkkasotureista, sillä Lützenin ja Alte Vesten taisteluissa kärsityt tappiot olivat tuhonneet alkuperäisen, Saksaan vuonna 1630 maihin nousseen kansallisen armeijan. Palkkasoturit eivät kyenneet toimimaan taistelukentällä yhtä kurinalaisesti ja harjoitetusti kuin kansalliset joukot, joten vuoteen 1632 mennessä Ruotsi oli menettänyt sotilaallisen etulyöntiaseman Saksassa jo ennen Nördlingeniä.[8]
Taistelukenttä
Nördlingenin taistelu käytiin Nördlingenin kaupungin eteläpuolella. Alue on keskellä meteoriittikraatteria, joka sijaitsee Schwabenin Juran itäpäässä. Kraatteri on halkaisijaltaan 15km ja ympäristöään 100–150m syvempi. Kaupungista etelään on sarja kukkuloita: Galgenberg, Staffelberg, Adlerberg ja Schönfeld. Toinen kukkulajono alkaa heti Schönfeldin eteläpuolelta ja kulkee kaakosta luoteeseen: Allbuch, Heselberg, Lachberg, Lädle ja Himmelreich. (Näistä erityisesti Allbuch on jyrkkärinteinen.) Kukkulajonot päättyvät pohjoisessa Egerjokeen ja etelässä Rezenbach-puroon. Kukkulajonojen ja Egerin väliin jää suhteellisen avoin kolmionmuotoinen tasanko, Herkheimerfeld.[1] Maasto sopi erityisen huonosti vetäytymiseen, koska se oli metsäistä sekä rikkonaista ja kukkuloiden välisten laaksojen pohjilla kulki jokia ja puroja.[9]
Tilanne ennen taistelua

Kuningas Kustaa II Aadolfin kaaduttua Lützenin taistelussa vuonna 1632 Ruotsin sijaishallitsijaksi nousi Axel Oxenstierna. Hänen tavoitteenaan oli irrottaa Ruotsi kolmikymmenvuotisesta sodasta siten, että olisi mahdollista liittää Pohjois-Saksan valloitetut alueet Ruotsin valtakuntaan.[1] Huhtikuussa 1633 hän järjesti Saksan protestanttiset ruhtinaat Heilbronnin liitoksi, joka otti vastuulleen Ruotsin Etelä-Saksassa olevan armeijan huollon. Armeijan komentajaksi valittiin Bernhard Weimar, jonka oli tarkoitus operoida yhdessä Kustaa Hornin komentaman ruotsalaisarmeijan kanssa.[7]
Kolmikymmenvuotisen sodan voimasuhteita muutti vuonna 1634 kaksi tapahtumaa: Ensinnäkin ruotsalaiset joutuivat varautumaan kuusikymmenvuotisen sodan jatkumiseen Puolan kanssa, koska Altmarkissa solmittu välirauha oli päättymässä ja Venäjä oli solminut rauhan Puolan kanssa Smolenskin sodan jälkeen. Tämän vuoksi Oxenstierna siirsi Baltian varusväeksi tuntuvan määrän kansallisia joukkoja, jotka olivat palkkasotureita luotettavampia. Toiseksi Espanja osallistui aikaisempaa aktiivisemmin kolmikymmenvuotiseen sotaan, kun se antoi Hollantiin tarkoitetut täydennysjoukot keisari Ferdinand II:n käyttöön.[1]
Vuonna 1634 Ruotsi ja Saksi, joka oli jättäytynyt Heilbronnin liiton ulkopuolelle, aloittivat kaksi erillistä operaatiota keisarillisia vastaan: Hans Georg von Arnim johti Saksin armeijan Sleesiaan ja Böömiin, edeten aina Prahan edustalle saakka. Samaan aikaan yhdistynyt Heilbronnin liiton ja Ruotsin armeija, komentajinaan Horn ja Weimar, hyökkäsi Baijeriin.[10][4]
Myös keisarillinen armeija eteni Baijerissa, valtasi heinäkuussa Donauwörthin ja palautti yhteydet Habsburgien Itävallan ja Baijerin välille. Seuraavaksi keisarilliset alkoivat piirittää Regensburgia. Yritys kaupungin pelastamiseksi sai protestanttien armeijat toimimaan yhteistyössä, mutta protestantit eivät päässeet auttamaan Regensburgia ajoissa. Kaupunki antautui 14. heinäkuuta. Sen sijaan protestantit voittivat Landshutissa Johann von Aldringenin johtaman Baijerin armeijan ja valtasivat kaupungin 22. heinäkuuta.[3]

Nördlingenin piiritys
30. heinäkuuta keisarilliset aloittivat Nördlingenin piirityksen odottaen samalla Pohjois-Italiasta tulevia 15000 espanjalaista. Kaupunki oli tärkeä protestanttien tukikohta Etelä-Saksassa. Piirittäjät rakensivat leirinsä kaupungin eteläpuolisille kukkuloille ja ympäröivät kaupungin varustuksilla. Kaupungin puolustajien tilanne oli tukala: kaupunkilaisia auttoi vain 500 ruotsalaista musketööriä.[9]
Protestanttien armeija saapui alueelle elokuun loppupuolella. Keisarilliset olivat varustaneet kaupungin eteläpuoliset kukkulat hyvin. Weimar olisi halunnut hyökätä heti, mutta Horn halusi odottaa apuvoimia ennen hyökkäystä. Päätettiin valita vaihtoehdoista jälkimmäinen, mikä oli karkea virhe, koska Johann von Werthin johtama keisarillisten ratsuväki oli toisaalla eivätkä piirittäjien odottamat espanjalaiset vahvistukset olleet vielä saapuneet.[9]
Pari viikkoa kului näin. Ensiksi palasi Werth, ja 2. syyskuuta saapuivat espanjalaiset apuvoimat. Keisarilliset tekivät vielä yhden rynnäkön kaupungin valtaamiseksi, mutta vaikka se onnistuttiin torjumaan, seuraava rynnäkkö olisi saattanut johtaa kaupungin valtaukseen. Äärimmäisessä hädässä kaupunki pyysi apua asettamalla kirkontorniin palavan tervapadan. Protestanttien pääarmeija oli Egerjoen pohjoispuolella, noin 10 kilometriä Nördlingenistä luoteeseen.[9]
Protestanteilla ei ollut enää vaihtoehtoja: Nyt oli pakko hyökätä, jos Nördlingen haluttiin pelastaa. Jos kaupunki joutuisi keisarillisten käsiin, Heilbronnin liitto saattaisi hajota. Kumpikaan protestanttien komentaja, Horn tai Weimar, ei myöskään halunnut tulla tunnetuksi pelkurina, joka ei auttanut Nördlingeniä. Weimar oli myös luvannut henkilökohtaisesti kaupunkilaisille, että auttaisi heitä.[9]
5. syyskuuta

Protestanttien armeija oli Nördlingenin luoteispuolella, kun kaupunki ja keisarilliset piirittäjät olivat Egerjoen toiselle puolella. Oli vaarallista ylittää joki suoraan Nördlingenin kohdalla, joten protestantit ylittivät sen yläjuoksulla Bopfingenin luona. Tämän jälkeen armeija marssi etelään Neresheimiin saadakseen kaupungin varuskunnasta apuvoimia. Puolenpäivän aikaan armeijan kuormasto jätettiin sinne 2700:n württembergiläisen sotilaan vartioitavaksi, ja armeija eteni takaisin itään kohti Nördlingeniä.[1]
Kevyt kroaattiratsuväki havaitsi protestanttien armeijan etenemisen, ja keisarilliset miehittivät Himmelreichin ja Allbuchin välisen kukkulaketjun kroaattiratsuväellä ja espanjalaisilla rakuunoilla. Alueelle päästyään Weimar johti joukkonsa hyökkäykseen muitta mutkitta noin kello 15 ja valtasi Himmelreichin ja Ländlen. Lachbergillä hänet pysäytti 500 espanjalaista musketööriä.[11]
Horn oli jäänyt jälkeen, kun etujoukoissa ollut tykistö tukki ainoan alueelle johtavan tien, ja hän saapui taistelukentälle vasta kello 22. Yhteistyössä protestanttien komentajat valtasivat vielä Heselbergin, mutta Allbuchin valtaus piti jättää seuraavaan aamuun, kun espanjalaiset veteraanit pysäyttivät hyökkääjät ja pimeä keskeytti taistelun.[11][9]
Allbuch oli kukkulaketjun vaikein kohde, koska se oli jyrkkärinteinen ja paljaslakinen. Gallas käytti yön kukkulan vahvistamiseen: Hän rakennutti lisävarustuksia ja sijoitti niiden taakse vielä 5000 espanjalaisen jalkaväen miestä.[9]
6. syyskuuta
Ryhmitys

Protestanttien taistelusuunnitelmana oli vallata Allbuch aamunkoitteessa Hornin johtamalla vahvalla oikealla siivellä. Gallasin rakennuttamat asemat olivat vaikuttavat, samoin kuin kukkulan jyrkät rinteet, mutta niiden valtaaminen oli tärkeää, sillä muuten ei olisi mahdollista edetä auttamaan piiritettyä kaupunkia. Jos kukkula saataisiin haltuun ja miehitettyä, keisarillinen armeija olisi kukkulan alapuolella kuin tarjottimella.[9]
Horn ryhmitti joukkonsa seuraavasti neljään riviin: ensimmäisessä rivissä oli kaksi jalkaväkiprikaatia ja kolme ratsuväkieskadroonaa, toisessa seitsemän eskadroonaa, kolmannessa kolme jalkaväkiprikaatia ja neljännessä rivissä kahdeksan eskadroonaa.[11] Ensimmäisessä rivissä olivat parhaat voimat, kansalliset prikaatit sekä ratsuväki, myös Wittenbergin suomalaiset hakkapeliitat.[9]
Weimar johti taistelulinjan keskustaa ja vasenta siipeä tarkoituksenaan puolustaa niillä edellisenä päivänä vallattuja kukkuloita. Toinen tärkeä tehtävä oli Hornin suojaaminen, jos oikea siipi joutuisi vetäytymään.[9] Weimarin ryhmitys keskustassa Ländlen ja Heselbergin välissä oli seuraava: kolme prikaatia jalkaväkeä Heselbergillä ja siitä vasemmalle 20 raskasta tykkiä Lachbergillä. 21 ratsuväkieskadroonaa jaettiin kolmeen osaan, yksi osa jalkaväen taakse, kaksi osaa tykistön taakse. Vasemmalla siivellä Eversti Taupadel suojasi tuhannen rakuunan osastolla sivustaa.[11]
Keisarilliset olivat miehittäneet Allbuchin vahvasti, ja loput joukot sijoitettiin kukkulaketjulle, joka laskeutui pohjoiseen kohti Nördlingeniä. Tämä tehtiin siltä varalta, että Weimar koittaisi vapauttaa piiritetyn kaupungin suoralla hyökkäyksellä.[11]
Allbuchin varustuksia puolusti espanjalainen jalkaväki, jota oli vahvistettu saksalaisilla joukoilla. Keskellä taisteluryhmityksessä oli katolisen liigan armeija, jota johti Kaarle IV. Pohjoisimpana, liigan armeijan ja Nördlingenin välissä, oli Gallasin johtama keisarillinen armeija, jonka oikeaa sivustaa suojasi kevyt kroaattiratsuväki. Tämän lisäksi katoliset joutuivat jättämään osan joukoistaan miehittämään Nördlingeniä ympäröiviä varustuksia.[12]
Horn oikealla

Kustaa Hornin johtamalla oikealla sivulla taistelu alkoi ratsuväkitaisteluna, kun äärimmäisenä oikealla ollut von Witzleben tulkitsi hyökkäyssignaalin tulleen ja hänen komentamansa ratsuväkirykmentti hyökkäsi ennen aikojaan vastustajan kimppuun. Keisarillisten raskas ratsuväki heitti rykmentin takaisin, mutta Hornin koko ratsuväki juuttui kahakkaan Rezenbachin laaksossa Allbuchin eteläpuolella.[11] Tämän vuoksi Horn joutui aloittamaan taistelun ilman riittävää tykistövalmistelua.[7]
Jalkaväki hyökkäsi Allbuchin jyrkkiä rinteitä ylös kahdelta puolelta ja onnistui valtaamaan osan espanjalaisten miehittämistä varustuksista. Protestantit eivät kuitenkaan pystyneet torjumaan keisarillisten vastahyökkäystä, ja varustukset vallattiin takaisin.[2][13]
Horn hyökkäsi vielä kolme kertaa Allbuchin rinteitä ylös, mutta puoli kahdeksalta aamulla oli selvää, että hän ei pystyisi valtaamaan kukkulaa ilman apuvoimia. Weimar lähetti keskustasta Heinrich Matthias von Thurnin johtamana kaksi prikaatia jalkaväkeä oikean siiven avuksi. Protestantit tekivät vielä kymmenen hyökkäystä, kunnes tuli selväksi, ettei Allbuchin varustuksia saataisi vallatuksi.[11][14]
Thurnin lähettäminen oikealle avasi Weimarin keskustan ja Hornin oikean siiven väliin aukon, jolloin keisarilliset pääsivät iskemään Thurnin prikaatien sivustaan.[14] Horn lähetti ratsuväkeä auttamaan Thurnia, mutta Kaarle IV:n komentamat baijerilaiset hyökkäsivät näiden apuvoimien kimppuun ja ajoivat ne pakoon. Paineen alaisena Thurn vetäytyi metsän suojaan, mutta hän oli jo menettänyt yli puolet miehistään ennen kuin pääsi takaisin Heselbergille.[11]
Tämän jälkeen Horn oli vaarassa joutua saarretuksi, ja koska oli myös selvää, että Allbuchia ei saataisi vallattua, hän komensi oikean siiven vetäytymään. Hän vetäytyi ratsuväen ja keskustassa Haselbergillä ja Lachbergillä vielä olevan jalkaväen suojaamana Rezenbachin laaksoa pitkin Ederheimiin tavoitteenaan kahlata siellä Rezenbachin yli.[14][15]
Weimar – keskusta ja vasen siipi

Taistelun alkaessa keskustan tykistö tulitti keisarillisten asemia kello 5.00 alkaen, ja vasemmalla siivellä olevat Taupadelin rakuunat kahakoivat tasangolla kroaattiratsuväen kanssa. Weimar lähetti Thurnin johtamat kaksi prikaatia oikealle tukemaan Hornia Allbuchin valtauksessa ja 2000 ratsumiestä auttamaan Taupadelia, tavoitteenaan kiinnittää keisarillisten huomio siihen suuntaan. Weimar itse johti kolme ratsuväkihyökkäystä keisarillisten oikeaa siipeä vastaan. Hornin vetäytyessä oikealla myös Weimar joutui alakynteen tasangolla käytävässä taistelussa. Kello 10 hänellä ei ollut enää lisäratsuväkeä käytettävissä, kun Gallasilla oli vielä ratsuväkireservit jäljellä.[11]
Keisarillisten vastahyökkäys
Hornin vetäytyessä Gallas käytti tilaisuutta hyväkseen nopeasti ja lähetti espanjalaiset sekä keisarilliset alas Allbuchin rinteitä hyökkäämään protestanttien kimppuun. Samaan aikaan oikealla siivellä voimasuhteet muuttuivat, kun Gallas lähetti taistelusta erossa pysyneet joukkonsa taisteluun. Werthin johtama ratsuväki hyökkäsi Weimarin rintamaan ja hajotti sen. Tämän jälkeen ratsuväki liittyi espanjalaisiin ja baijerilaisiin ja löi protestanttien keskustassa jalkaväen pois kukkuloilta.[6]
Oikealla Hornin vetäytyminen oli sujunut hyvin, kunnes kukkuloilta pakeneva jalkaväkikeskusta pyrki myös Ederheimia kohti ja lähes koko protestanttien armeija sulloutui yhteen. Ahtaassa laaksossa pakokauhu tarttui koko armeijaan, kun pakenevia ahdistettiin kaikilta puolilta ja järjestäytynyt vastarinta loppui.[14][16] Samalla Hornin oikea siipi ja vasemmalla ollut Weimar menettivät yhteyden toisiinsa.[7]
Vain Hornin johtoprikaati pääsi Rezenbachin yli ennen kuin baijerilaiset valtasivat Ederheimin. Jälkijoukko pääsi pakoon alavirtaan, mutta koko muu keskusta ja oikea siipi joutui mottiin ja jäi vangiksi. Keisarillisten oikealla siivellä kroaatit etenivät aina Neresheimiin asti, hyökkäsivät protestanttien kuormaston kimppuun ja tappoivat sitä vartioivat württembergiläiset.[6]
Tappiot
Protestantit menettivät armeijastaan puolet: Kaatuneita oli 8000 miestä, kun myös haavoittuneet tapettiin armottomasti.[16] Vangiksi jäi 4000 miestä, jotka värvättiin ajan tavan mukaan voittajien armeijaan. Sotasaaliiksi saatiin satoja lippuja sekä koko protestanttien kenttätykistö ja kuormasto. Keisarillisten tappiot olivat 1500 kaatunutta ja 2000 haavoittunutta.[14]
Kustaa Horn yritti henkilökohtaisesti pysäyttää paon ja taisteli eturintamassa,[16] mutta joukkojensa tapaan myös hän joutui vangiksi. Baijerilaiset pitivät häntä vankinaan ja veivät hänet ensiksi Ingolstadtiin, josta hänet pian siirrettiin Burghauseniin. Siellä hän oli vankina kahdeksan vuotta, kunnes hänet saatiin vaihdettua vapaaksi kolmea keisarillista kenraalia vastaan vuonna 1642. Hornin taidot Breitenfeldissä kolme vuotta aikaisemmin olivat tehneet keisarillisiin vaikutuksen, ja he pitivät Hornia erityisen arvokkaana vankina.[17]
Weimar taisteli urheasti vasemmalla sivustalla. Hänen altaan ammuttiin hevonen, mutta hän vältti vangitsemisen täpärästi ja pääsi vetäytymään haavoittuneena armeijan rippeiden kanssa taistelukentältä. Myös Wittenberg jäi vangiksi, mutta hänet vaihdettiin pian vapaaksi.[18]

Seuraukset
Välittömästi
Taistelua seuraavana päivänä Nördlingen antautui.[19] Sovittiin, että kaupunki voi välttää ryöstämisen maksamalla huomattavan pakkoveron piirittäjille. Vaaditusta 100000 riikintaalerin summasta kaupunkilaiset saivat kerättyä puolet. Lisävahinkoa aiheutti ruttoepidemia, johon kuoli vuonna 1634 yli 1500 kaupunkilaista ja yli 300 kaupungissa oleskellutta pakolaista.[20] Kaupunki kärsi kolmikymmenvuotisesta sodasta paljon: asukasluku laski lähes yhdeksästä tuhannesta puoleen ja palasi sotaa edeltävälle tasolle vasta vuonna 1939. Kahden suuren armeijan huollon järjestäminen taistelua edeltävinä viikkoina tuhosi ja autioitti myös ympäröivää maaseutua.[21]
Weimar johti protestanttisen armeijan rippeet Reinin yli Elsassiin, jossa hän siirtyi ranskalaisten palvelukseen.[2] Myös Wittenbergin suomalaiset hakkapeliitat seurasivat aluksi Weimaria, mutta liittyivät myöhemmin Torsten Stålhandsken palvelukseen.[18]
Ruotsalainen jalkaväki peräytyi Augsburgin kaupungin suojaan. Baijerilaiset aloittivat kaupungin piirittämisen, ja puolustajat antautuivat maaliskuussa 1635 sitkeän vastarinnan jälkeen. Tätä seurasi Nürnbergin antautuminen.[18]
Pitkällä aikavälillä
Nördlingenin taistelu oli Valkeavuoren taistelun ohella keisarillisten suurimpia voittoja kolmikymmenvuotisessa sodassa.[6] Esimerkiksi Espanjan johtava ministeri Gaspar de Guzmán Olivárez julisti sen olevan: "Aikamme suurin voitto". Se muutti sodan strategisen tilanteen täysin: Ruotsi evakuoi kaikki Mainin eteläpuoliset varuskuntansa Etelä-Saksassa, ja Heilbronnin liitto hajosi. Marraskuussa 1634 sen entiset jäsenet lähettivät Oxenstiernan tietämättä Pariisiin delegaation, joka tarjosi Ranskan kuninkaalle myönnytyksiä, jos se julistaisi sodan Espanjalle ja keisarille. Vakavin menetys protestanttiselle puolelle oli kuitenkin Saksin vaaliruhtinas Juhana Yrjö I:n johtamat rauhanneuvottelut keisarin kanssa.[19] Ne johtivat Prahan rauhaan, joka solmittiin toukokuussa 1635 keisarin ja protestanttisten ruhtinaiden välillä.[2][22]
Prahan rauhan mukaan kaikkien Saksan ruhtinaiden armeijoiden tuli muodostaa yksi keisarillinen armeija. Vaaliruhtinaat saivat kyllä johtaa omia joukkojaan, mutta ainoastaan keisarillisina kenraaleina. Ruhtinaiden väliset liitot kiellettiin ja keisarin ylivalta tunnustettiin. Rauhansopimus ei kuitenkaan kelvannut Ruotsille ja Ranskalle, sillä niiden Saksaan sijoittamat voimavarat olisivat jääneet ilman tuottoa. Ranskan aktiivinen osallistuminen sotaan ja ruotsalaisten vastustus lopettivat keisari Ferdinand II:n haaveet pysyvästä rauhasta, ja vasta hänen seuraajansa Nördlingenin voittaja Ferdinand III sai aikaan rauhan Westfalenissa 1648, mutta paljon epäedullisemmilla ehdoilla.[6]

Saksi yhdisti ensimmäisenä armeijansa katolisen liigan ja keisarin kanssa. Uuden armeijan tavoitteena oli karkottaa valtakunnan ulkopuoliset voimat Saksasta. Saksin esimerkkiä seurasivat muutaman kuukauden kuluessa melkein kaikki Saksan ruhtinaat. Kolmikymmenvuotinen sota menetti uskonsodan luonteen ja muodostui keisarin johtamaksi sodaksi ulkovaltoja vastaan.[7][23]
Nördlingenin tappio murskasi lopullisesti mielikuvat voittamattomasta Ruotsin armeijasta ja lopetti sen vuonna 1630 alkaneet alueelliset valloitukset Saksassa. Ruotsalaisten asema Saksassa romahti. Vasta 1640-luvun alussa Ruotsi pystyi luomaan samanlaisen sotilaallisen voiman Keski-Saksaan ja Böömiin kuin ennen Nördlingenin taistelua.[5]
Taistelun tärkein seuraus oli kuitenkin se, että Ranska ei enää voinut piiloutua Ruotsin sotilaallisen mahdin taakse kolmikymmenvuotisessa sodassa.Kardinaali Richelieu julistikin sodan 19. toukokuuta 1635 Espanjalle, kun espanjalaiset joukot olivat hyökänneet ranskalaista varuskuntaa vastaan Trierissä.[2]
Hornin jäätyä vangiksi häntä seurasivat Ruotsin armeijan komentajina Lennart Torstensson ja Johan Banér, jotka käänsivät myöhemmin sodan kulun uudestaan Ruotsille edulliseksi. Erityisesti Banér oli innovatiivinen ja yllättävä, lähes Kustaa II Aadolfin veroinen sotapäällikkö.[24]

Kiistanalaisuus
Lähteitä Nördlingenin taistelun tapahtumien ja lopputuloksen tulkitsemiseen on käytettävissä useista eri näkökulmista, ja siten taistelu on poikkeuksellisen kiistanalainen. Voittajien puolella espanjalaiset, keisarilliset ja baijerilaiset koettivat kaikki ottaa kunnian itselleen, kun taas Horn ja ruotsalaiset halusivat vierittää syyn tappiosta Weimarin niskoille. Ainoa osapuoli, jonka versiota tapahtumista ei tunneta, on Weimar. Todennäköisesti täysiverisenä sotilaana hän ei sellaista tehnytkään vaan jätti politikoinnin muille. Vasta 1800-luvulla historioitsija Johann Gustav Droysen teki oikeutta Weimarille.[25]
Horn kirjoitti vankeudessa nopeasti apologian, jossa vieritti vastuun katastrofista Weimarin syyksi ja kiisti oman osuutensa tappioon. Tämä sopi Baijerin herttua Maksimilian I:lle, koska juuri baijerilaiset olivat hyökänneet Weimarin joukkojen kimppuun. Horn vahvisti näin baijerilaisten version tapahtumista, jonka mukaan espanjalaiset ja keisarilliset eivät olisi kyenneet voittamaan taistelua yksin, vaan baijerilaiset ratkaisivat taistelun ajamalla Weimarin pakoon ja aiheuttivat näin lopullisen kaaoksen protestanttien armeijassa.[25]
Kun Ruotsin sijaishallitsija Oxenstierna piti huolen siitä, että tappio ei jäänyt rasittamaan ruotsalaisia, levisi Maksimilianille ja Hornille sopiva käsitys laajasti Euroopassa. Myös aikaisempi suomalainen tulkinta seurailee tätä tulkintaa. Sen mukaan Horn toimi taistelussa oikein, ja Allbuchin valtausyrityksen jälkeen tappio olisi vielä voitu välttää vetäytymällä, mutta lopullisen tappion aiheuttivat Weimarin liian innokkaat joukot.[25]
Tosiasia on, että Weimar oli mukana Alte Vesten taistelussa, toisin kuin Horn. Siellä onnistuttiin vetäytymään Allbuchin valtausyritystä vastaavan tilanteen jälkeen järjestyksessä. Koska Horn ei ollut mukana Alte Vestessa, hän ei osannut kunnioittaa keisarillisten puolustusasemia riittävästi vaan komensi joukkonsa hyökkäämään peräti neljätoista kertaa. Protestanttien ainoa tilaisuus lyödä keisarilliset ja vallata Nördlingen oli menetetty jo kaksi viikkoa aikaisemmin protestanttien armeijan saapuessa alueelle, kun nimenomaan Horn oli epäröinyt Weimarin kannattaessa suoraa hyökkäystä.[25]
Ruotsalainen tutkija Göran Rystad on rakentanut eri lähteiden perusteella oman synteesinsä Nördlingenin taistelusta: Vastuu taisteluun ryhtymisestä määrällisesti ja laadullisesti alivoimaisena oli Weimarin ja Hornin yhteinen. Tämä ratkaisu oli väärä. Keisarilliset olivat osoittaneet osaavansa valita hyvät puolustusasemat jo Lützenissä ja Alte Vestessa. Myös Breitenfeldissä valitut asemat olivat hyvät, mutta keisarilliset olivat siellä aloitteellisempia ja hyökkäsivät ruotsalaisia vastaan. Nördlingenissä keisarillisen armeijan yhtäaikainen hyökkäys sekä oikealla että vasemmalla oli mestarillisen taidon osoitus. Se ei voinut epäonnistua, koska ruotsalaiset olivat vetäytymässä, ja he olivat uupuneita ja alivoimaisia niin laadullisesti kuin määrällisestikin.[25]
Katso myös
Luettelo taisteluista
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Antila, Olavi & Tetri, Juha E.| title = Hakkapeliittain jäljillä| publisher = Helsinki: Ajatus Kirjat| year = 2001| version = Suomalaiset Euroopan sotakentillä| id = ISBN 951-566-075-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Black, Jeremy (toim.)| title = Maailman suurimmat taistelut| publisher = Helsinki: Otava| year = 2006| version = (Alkuteos: The Seventy Great Battles of All Time) suomentanut Nyman, Jukka| id = ISBN 951-1-20693-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Childs, John| title = Warfare in the Seventeenth Century| publisher = Lontoo: Cassell| year = 2001| id = ISBN 0-304-36373-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lappalainen, Jussi T.| title = Sadan vuoden sotatie| publisher = Helsinki: SKS| year = 2001| version = Suomen sotilaat 1617–1721| id = ISBN 951-746-286-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Parker, Geoffrey| title = The Thirty Years' War| publisher = Routledge: Lontoo ja New York| year = 1987| id = ISBN 0-415-02534-6}}
Viitteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Luokka:1634
Luokka:Kolmikymmenvuotisen sodan taistelut

Mitkä olivat tappiot Nördlingenin taistelussa?


Wii on Nintendon viides videopelikonsoli ja Nintendo GameCuben seuraaja. Kehitysvaiheessa nimellä Revolution tunnettu Wii esiteltiin yleisölle vuoden 2005 E3-messuilla. Wii julkaistiin Yhdysvalloissa 19. marraskuuta, Japanissa 2. joulukuuta ja Euroopassa 8. joulukuuta 2006. Wiin kehittämisen voidaan katsoa alkaneen heti Nintendo GameCuben julkaisemisen jälkeen.
Wiitä myytiin joulukuun 2009 loppuun mennessä yli 67 miljoonaa kappaletta, enemmän kuin kilpailijoitansa PlayStation 3:a ja Xbox 360:ä.[1] Satoru Iwata on kertonut, että Nintendo ei ajattele kilpailevansa Sonyn kanssa vaan pyrkii saamaan kohdeyleisökseen uusia ihmisiä.[2] Wii onkin vedonnut perheisiin, naisiin ja vanhuksiin, jotka ovat aiemmin jääneet pääasiallisten videopelikohderyhmien ulkopuolelle.[3][4]
Laitteiston kehitys
Nintendo aloitti Wiin kehittämisen heti Nintendo GameCuben julkaisemisen jälkeen. Shigeru Miyamoton mukaan konseptina oli aluksi keskittyä pelaajan vuorovaikuttamiseen pelin kanssa:

Nintendo ei myöskään halunnut kehittää teknologiaa, joka tuottaisi nopeammin parempaa grafiikkaa. Kehittäjätiimin mielestä tällainen lähestymistapa ei olisi tehnyt vaikutusta kuluttajiin. Idea vaikutti toimimattomalta, kun tiimi vertasi kehityksen vaikeuksia ja kustannuksia uusiin kokemuksiin, joita kuluttajat voisivat saada.[5] Aluksi Nintendo ei suunnitellut kehittävänsä Wiin teknisiä ominaisuuksia lainkaan ohjainta lukuun ottamatta. Miyamoton mukaan konsolin suunniteltiin maksavan alle 100 Yhdysvaltain dollaria.[6]
Nintendo käytti Wiin kehittämisessä edistynyttä puolijohdeteknologiaa. Puolijohdeteknologiaa ei kuitenkaan käytetty yleiseen tapaan paremman suorituksen aikaansaamiseksi, vaan konsolin koon ja energiankäytön pienentämiseksi. Kehitystiimin suunnitelmana oli mahdollistaa Wiin päälläolo ympäri vuorokauden: Wiin konsepti oli ”konsoli, jossa tapahtuu jotain joka päivä”.[7] Koska Wiin haluttiin pysyvän päällä koko päivän, sen tuuletin ei saanut pitää ääntä yöllä – kehitystiimin pitikin minimoida mikropiirien päästämä lämpö.[8]
Toimitusjohtaja Satoru Iwatan määräyksestä konsoli piti kehittää noin kahden–kolmen päällekkäisen DVD-kotelon kokoiseksi. Wiistä piti kehittää käytännöllinen, sillä liian suuri konsoli ei mahtuisi huomaamattomasti television viereen. Tilan säästämiseksi ja käytännöllisyyden vuoksi Wiihin laitettiin itsestään latautuva levyasema. Wiin muotoilussa otettiin huomioon käyttäjäkunta ja käytännöllisyys; laitteen piti mahtua lähes jokaiseen paikkaan, eikä sen ulkoasu saanut muistuttaa liikaa lelua tai tavallista multimedia-laitetta. Alkuperäisen kokosuunnitelman mukaan laitteesta tehtiinkin noin kolmen päällekkäisen DVD-kotelon kokoinen suorakulmainen särmiö.[8]
Ohjaimen syntyminen

Ohjaimen suunnittelussa suurin vaikutus oli Nintendo DS:n menestyksellä. DS:n kosketusnäytön tuoma omaperäinen pelaamistyyli oli saanut hyvän vastaanoton, ja kehittäjät pohtivatkin, miten pystyisivät seuraamaan DS:n jalanjälkiä. Yhtenä ehdotuksena oli kosketusnäytön lisääminen ohjaimeen, toisena taas osoitinlaitteen, kuten hiiren, käyttäminen.[9] Ohjaimeen ei kuitenkaan haluttu lisätä kosketusnäyttöä, sillä silloin konsoli olisi ollut liian samankaltainen Nintendo DS:n kanssa.[6] Ohjainta suunniteltaessa ajateltiin sen helposti lähestyttävyyttä, yksinkertaisuutta ja mukavuutta. Nintendo halusi myös tehdä jotain tavallisuudesta poikkeavaa.[10]
Ohjaimesta tehtiin lukuisia eri prototyyppejä, mutta se alkoi hahmottua kunnolla vasta kunnes Wiin konsepti oli kunnossa. Kehitystiimi ei halunnut seurata perinteisen peliohjaimen konseptia, vaan ohjaimesta päätettiin tehdä yhdessä kädessä pidettävä.[9]
Ohjaimen viimeinen versio muodostui pikkuhiljaa. Tärkeimpiä, kohti viimeistä muotoa vieviä, ehdotuksia olivat osoittimen käyttö ja tankomainen muoto. Shigeru Miyamoto toi kehityskeskusteluissa esille matkapuhelimensa ja autonsa navigointijärjestelmän kaukosäätimen ja ehdotti vastaavan ratkaisun käyttämistä. Ei ollut kuitenkaan itsestään selvää, että osoitustoiminto sulautettaisiin tankomuotoiluun. Kehitystiimi testasikin jonkin aikaa perinteistä ohjainta osoitustoiminnolla, mutta toteutus ei toiminut. Tästä syystä päätettiin vaihtaa tankomuotoon.[11]
Ohjaimelle suunniteltiin lukuisia lisäosia, sillä se oli käytännössä pelkkä sauva. Virtuaalikonsolin takia piti olla mahdollista pelata myös vanhempia pelejä Nintendo Entertainment Systemin ajoista lähtien, puhumattakaan ulkomailla suosituista ensimmäisen persoonan ammuntapeleistä. Koska perinteiset konsoliin liitettävät oheislaitteet olivat muutenkin kalliita, ei Wiille haluttu tehdä langattomia oheislaitteita. Niitä varten päätettiin tehdä portti itse pääohjaimen pohjaan. Yksi merkittävimmistä lisäosista, Nunchuk, keksittiin vasta myöhemmin. Poikkeuksellisesti sen projektinimi päätettiin säilyttää, toisin kuin yleensä on tapana: muun muassa Wii Remotea kutsuttiin aluksi nimillä ”Core Controller” tai ”Core Unit”.[11]
Wii-prototyypit

Wiistä ei ollut saatavilla kunnollisia prototyyppejä kehittäjille ja toimittajille kuin vasta muutamaa kuukautta ennen laitteen julkaisua. Muun muassa vuoden 2006 E3-messuilla pelattavissa olleet Wiit oli tehty tilaisuutta varten GameCube-runkoihin.[12] Nintendo julkaisi viimeisen version kehitysalustasta vasta kesäkuussa 2006.[13] IGN:n mukaan Nintendo tarjosi kehittäjille seuraavat kehitysalustan sukupolvet:[14]
1. sukupolvi: GameCube ja johdolla liitetty Wii Remote.
2. sukupolvi: Kuten ensimmäinen, mutta pienillä muutoksilla.
3. sukupolvi: Kuten toinen, mutta nopeammalla prosessorilla (noin tammikuu 2006)
3½. sukupolvi: Lähes viimeistelty laitteisto langattomalla Wii Remotella.
4. sukupolvi: Wiin viimeistä versiota vastaava, teho noin 90–95% lopullisen laitteen tehosta.
Esittely

Wii esiteltiin ensimmäisen kerran vuoden 2005 E3-messuilla, mutta sen ohjain pidettiin vielä salassa. Satoru Iwata kuitenkin vihjaili uudesta ohjaustavasta puheensa aikana, sanoen sen olevan ainutlaatuinen ja vetävän puoleensa pelaamatonta yleisöä. Hän myös sanoi, ”tärkeintä ei ole se mitä pelaat, vaan miten.”[15] Ohjaimesta nousi vielä paljon kysymyksiä, ja Satoru Iwatan aikoessa pitää puheen saman vuoden Tokyo Game Show -messuilla julkinen spekulaatio tulevista paljastuksista kasvoi (Nintendo ei tavallisesti osallistu Tokyo Game Show’hun). Iwata esitteli uutta ohjainta puheensa lopussa,[16] ja ohjaimen suomia mahdollisuuksia alettiin spekuloida.[17]
Seuraava suuri esittelytapahtuma oli vuoden 2006 E3-messut. Nintendo yllätti yleisön julkistamalla uuden konsolin nimen ennen messujen alkua: ”Revolutionin” tilalle tuli ”Wii”.[18] Lehdistötilaisuudessaan Nintendo esitteli Wiitä lukuisien eri pelien, kuten The Legend of Zelda: Twilight Princessin ja Ubisoftin Red Steelin, kanssa.[19] Messuilla Wii oli menestys: se voitti Game Critics Awardsin palkinnon parhaasta esityksestä ja laitteistosta,[20] ja konsolia testaamaan jonotti joidenkin laskelmien mukaan enimmillään jopa 1000 ihmistä. Vastaavasti Wiin kilpailijoiden PlayStation 3:n ja Xbox 360:n ja pelejä pääsi testaamaan muutamassa minuutissa.[21] Wii sai palkinnon myös parhaasta laitteistosta, ja Wii Sports sekä Excite Truck voittivat kahdessa pelikategoriassa.[22]
Suomessa Wiitä testattiin ensi kerran 3.–5. marraskuuta 2006 järjestetyillä Digiexpo-messuilla. Laitteille oli pitkiä jonoja, joissa jonotettiin enimmillään parikin tuntia – yleisöä houkuttelivat pelit Twilight Princess ja Wii Sports.[23]
Nimi
Wii tunnettiin aluksi koodinimellä Revolution, mutta nimi vaihdettiin vuoden 2006 E3-messujen alla.[24] Nintendon tyylioppaan mukaan konsolin nimi on vain "Wii", ei "Nintendo Wii". Wii onkin Nintendon ensimmäinen Japanin ulkopuolella markkinoima konsoli, jonka nimessä ei mainita yrityksen nimeä "Nintendo". Nintendon mukaan Wiin kaksi pientä i-kirjainta kuvaavat sekä kahta pelaajaa kokoontumassa yhteen, että konsolin kahta ohjainta. Nintendo on kertonut monta syytä nimen vaihtoon:

Nintendon perusteluista huolimatta monet lehdistön edustajat, nettiyhteisöt ja pelikehittäjät[25] reagoivat nimenmuutokseen aluksi negatiivisesti. Eräät heistä ilmaisivat pelkonsa, että nimi antaisi laitteesta lapsellisen kuvan,[26] toisten mielestä Nintendon olisi ollut parempi pitäytyä Revolutionissa,[27] ja jotkut pilkkasivat sanan ääntämyksen yhtäläisyyttä englannin- ja ranskankielisiin sanoihin.[25] BBC uutisoi pian nimenvaihdoksen jälkeen lapsellisista, nimeen pohjautuvista vitseistä, joita oli ilmestynyt Internetiin.[28] Nimeen on kuitenkin tutkimusten mukaan myöhemmin totuttu, ja sitä pidetään positiivisena.[29] Amerikan Nintendon toimitusjohtaja Reggie Fils-Aime selitti nimenvaihdosta seuraavasti:

Markkinointi
Nintendo toivoo saavuttavansa Wiillä laajemman yleisön kuin muut seitsemännen sukupolven konsolit.[30] Dragon Quest IX:n lehdistötilaisuudessa Satoru Iwata sanoi, että Nintendo ei ajattele kilpailevansa Sonyn kanssa, vaan pyrkii saamaan uusia kohderyhmiä pelaamaan videopelejä.[2]
Tämä lähestymispolitiikka näkyi Nintendon internet-mainoksissa ja Pohjois-Amerikan televisiomainoksissa, joiden ohjaajana toimi Oscar-voittaja Stephen Gaghan. Mainoksissa käytetyt mainoslauseet olivat ”Wii would like to play” () ja ”Experience a new way to play” (). Ensimmäinen mainoslause leikki yhtäläisyydellä Wiin nimen ja englannin kielen sanan ”we” () välillä. Mainoksten levitys alkoi 15. marraskuuta 2006 noin 200 miljoonan Yhdysvaltain dollarin budjetilla.[31] Yksi mainoksista menestyi YouTubessa keräten lyhyessä ajassa yli miljoona katsojaa.[32]
Julkaisu

Nintendo ilmoitti kesäkuussa 2006 aikeistaan toimittaa kuusi miljoonaa konsolia ja 17 miljoonaa peliä saataville maaliskuun 2007 loppuun mennessä. Nintendo kertoi 14. syyskuuta 2006, että suurin osa yksiköistä toimitettaisiin Pohjois-Amerikkaan.[33] Iwata kommentoi haastattelussa pelien hintoja ja sanoi ettei voisi kuvitella minkään ensimmäisen osapuolen pelin maksavan enemmän kuin 50 Yhdysvaltain dollaria.[34]
Espanjassa Wiin julkaistiin jo 9. joulukuuta 2006, koska kaikki kaupat olivat kiinni 8. joulukuuta immaculata conception ajan.[35] Italian ja Sveitsin julkaisut siirrettiin päivälle 7. joulukuuta 2006.
Kanadan Nintendon varatoimitusjohtaja Ron Bertram kertoi yrityksen aikovan saada miljoona konsolia Pohjois-Amerikan julkaisuun.[36] Seuraavana päivänä Nintendo kertoi lausunnon olleen virheellinen, ja toisti aiempia lausuntoja neljän miljoonan konsolin maailmanlaajuisesta myyntiodotuksesta vuoden 2006 loppuun mennessä, suurimman osan myynnistä tapahtuen Pohjois-Amerikassa. Nintendo aikoi myös varmistaa riittävän tarjonnan ja katkeamattoman tuotannon.[37]
14. ja 15. syyskuuta 2006 Nintendo ilmoitti Japanin, Pohjois- ja Etelä-Amerikan, Australian, Aasian ja Euroopan julkaisutiedot. Tiedotustilaisuuksissaan Nintendo paljasti julkaisupäivämäärät, hinnoittelun ja jakelun. Yhdysvalloissa Wii julkaistiin 19. marraskuuta, Japanissa 2. joulukuuta 2006 ja Euroopassa 8. joulukuuta. Konsolin suositushinta Euroopassa oli 249 € ja Suomessa 269 €. Yhdysvalloissa laite maksoi 250 dollaria ja Japanissa 25000 jeniä (noin 167 €).
Isossa-Britanniassa pelaajat jonottivat keskiyön julkaisua Game- ja MMV-liikkeiden edessä. Myös julkisuuden henkilöitä, kuten Pat Cash ja Ian Wright, saapui paikalle mainostamaan Wiitä.[38] Suomessa suurella osalla jälleenmyyjistä oli tarjota julkaisun yhteydessä vain pieni määrä konsoleita. Amon edustaja Minna Kaivola pahoitteli konsolien vähyyttä, mutta oli silti tyytyväinen julkaisuun.[39]
Julkaisupäivämäärät ja hinnoittelut

* Wii Sports tulee yhteispakattuna Wiin kanssa kaikilla muilla alueilla paitsi Japanissa.
Julkaisupelit
Katso myös: Luettelo Wii-peleistä

Myynnit
Nintendo kertoi 28. marraskuuta 2006 myyneensä Amerikassa yli 600000 konsolia ensimmäisen kahdeksan päivän aikana.[67] Pelijulkaisuyritys Enterbrain kertoi Wiin myynnin Japanissa olleen ensimmäisenä kahtena päivänä yli 370000 yksikköä.[68] Isossa-Britanniassa Wiistä tuli siihenastisista konsoleista nopeimmin myyty yli 105000 yksiköllä ensimmäisenä viikonloppuna, mikä oli enemmän kuin Xbox 360:n vanhempi ennätys noin 70000 yksikköä.[69] Nintendo kertoi 13. joulukuuta 2006 myyneensä Wiitä Euroopassa 325000 kappaletta kahtena ensimmäisenä päivänä, joten Wiistä tuli Euroopan nopeimmin myyty konsoli.[70] Wiistä tuli 4. joulukuuta 2006 Australian historian nopeimmin myyty konsoli 32901 myydyllä yksiköllä neljässä päivässä (Xbox 360:ä oli myyty avausviikonloppuna 30241 yksikköä).[71]
Vaikka Wiin julkaisu oli sujuvampi kuin Xbox 360:n ja PlayStation 3:n, sekään ei sujunut ongelmitta. Monet raportit väittävät Wiitä myydyn kaikilla alueilla enemmän kuin PlayStation 3:a, joka oli julkaistu Eurooppaa lukuun ottamatta lähes samaan aikaan kuin Wii. Myyntisuhde oli Wiin eduksi Yhdysvalloissa 2:1,[72] Japanissa 4:1 ja maailmanlaajuisesti 3:1.[73]
Wiitä on myyty maailmanlaajuisesti vuoden 2015 maaliskuuhun mennessä noin 101 miljoonaa kappaletta. Näistä Japanissa on myyty noin 13 miljoonaa ja Amerikassa 48,5 miljoonaa.[74]
Lähteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Wii
Luokka:79.8 Pelit, leikit, keräily

Mikä peli käytti Tom Clancy nimeä ensimmäisenä?