Winx-klubi (engl. Winx Club) on Iginio Straffin luoma italialainen animaatiosarja, jota on julkaistu televisiosarjana ja sarjakuvana. Siitä on myös tehty kolme 3D-elokuvaa sekä useita teatteriesityksiä. Winx Club kertoo nuorista keijutytöistä, jotka käyvät maagisessa ulottuvuudessa keijukoulu Alfeaa. Tuotantokausien aikana he seikkailevat myös fiktiivisessä Maassa. Suomessa Winx-klubia esittävät C More Juniori ja MTV3. Winx-klubin ensimmäinen 3D-elokuva Winx – salaisuuksien linna tuli ensi-iltaan Suomessa 16. huhtikuuta 2010. Rooman teemahuvipuistossa nimeltä Rainbow Magicland on Winx-klubin Alfean linna. Sarjasta on esitetty tunnin pituisia spesiaalijaksoja vuodesta 2011 Nickelodeon-kanavalla Amerikassa sekä C More  Juniori-kanavalla Suomessa kesällä 2013.
Vauhdikas animaatiosarja kertoo teini-ikäisistä keijuista, jotka puolustavat hyvää energiaansa noitien pahaa voimaa vastaan. Pirteät, vahvat ja muotitietoiset keijutytöt seikkailevat kaikkialla universumissa, saavat uusia upeita transformaatioita ja kohtaavat erilaisia vihollisia. Lisäksi he saavat oppeja yliluonnollisille voimilleen alan parhailta kouluttajilta Alfean keijukoulussa.[1] Samaan aikaan komeat ja mukavat spesialistit opiskelevat miekkasankareiksi Punalähteen poikakoulussa, kun taas noidat kouluttautuvat Pilvitornin noitakoulussa omiin jäyniinsä.
Tarina

Winx-klubista on julkaistu yhteensä seitsemän tuotantokautta ja kahdeksas kausi on tulossa vuonna 2019. Winx-klubin tekijät kertoivat vuonna 2012 ensi-iltaan tulleen Winx Club: Magical Adventure -elokuvan haastattelussa, että kaksi seuraavaa kautta on tekeillä.
Kausi 1
16-vuotias Bloom elää tavallista teinitytön elämää vanhempiensa sekä lemmikkikaninsa, Kikon kanssa Gardenian kaupungissa, autuaan tietämättömänä taikavoimistaan. Hän näkee sattumalta keijun taistelemassa keltaista Knut-peikkoa vastaan puistossa. Pelko saa Bloomin voimat 'aktivoitumaan', ja hän auttaa keijua peikkoa vastaan. Hän ystävystyy keijun kanssa joka on Solarian prinsessa Stella, ja hän huomaa Bloomin taikavoimat ja kertoo tämän olevan keiju. Bloom matkustaa Stellan kannustamana Alfeaan, keijujen kouluun, jossa hän ystävystyy vielä muiden keijujen Floran, Musan ja Tecnan kanssa. He luovat ryhmän jonka nimeksi valitaan Winx. Bloom tapaa myös komean prinssi Skyn, mutta ei aluksi tiennyt että hän on Eraklyonin prinssi ja tuleva hallitsija. Taikaulottuvuuden Magix-kaupungissa Bloom kohtaa ilkeät Trixit (Icyn, Darcyn ja Stormyn) Pilvitornin noitakoulusta. Trixeistä ja Winxeistä tulee arkkivihollisia keskenään, ja kun nämä tahtovat pakkomielteisesti riistää Bloomilta Lohikäärmetulen ja sitten tuhota Magixin, panokset ovat kovat.[2]
Kausi 2
Tämän kauden voimamuoto on Charmix.
Keijuille katkerat ja häviön kokeneet Trixit on lähetetty Valokivelle, jossa on tarkoitus puhdistaa mieli ja muuttaa pahat olennot hyviksi. Winxit löytävät Alfean kulmilta tummaihoisen keijun, joka tulee metsästä puolipyörryksissä ja kyyneleet silmistä valuen. Hän on Layla, joka yritti pelastaa metsissä asustelevat pikkukeijut, pixiet, lordi Darkarin kynsistä. Samaan aikaan lordi Darkar ilmaantuu Valokivelle ja vapauttaa Trixit antaen heille Gloomix-voiman. Darkar on feeniksolento, jonka tarkoituksena on saada käsiinsä Codex-nimisen portaaliavaimen kaikki palaset, jotka sijaitseva Alfeassa, Punalähteellä, Pilvitornissa ja Pixiekylässä. Darkarin tavoitteena on päästä Codexin avulla Realixin valtakuntaan ottamaan haltuunsa täydet pimeyden voimat ja näin päästä hallitsemaan maailmaa. Winxit auttavat Laylaa ja pelastavat yhteisvoimin pixiet Darkarin linnoituksesta ja liittoutuvat näiden kanssa. Winxit saavuttavat myös uuden voimamuodon Charmixin, jonka saadakseen keijun täytyy kohdata pelkonsa tai tehdä rohkea teko. Koko kauden ajan Winxit ja spesialistit yrittävät estää Darkaria saamasta Codexin palasia käsiinsä. Darkar myös langettaa pimeän loitsun Bloomin ylle muuttaakseen Lohikäärmetulen pimeäksi voimaksi.
Kausi 3
Tämän kauden voimamuoto on Enchantix.
Trixit karkotetaan jäälohkareissa Omega-ulottuvuuteen, josta he löytävät Valtorin, pahan velhon, joka on syyllinen Bloomin biologisten vanhempien katoamiseen. Valtor vapautetaan jäiden sisästä, ja hän käyttää uskomattoman vahvoja taikojaan Omegan hirviökäärmeitä vastaan. Valtor pakenee Omegasta Trixien kanssa ja ottaa heidät suojelukseensa. He aikovat yhteistyöllä etsiä Valon Komppanian jäsenet, jotka ovat mm. Faragonda, Saladin ja Griffin ja varastaa kaikkien taikaplaneettojen voimakkaat, maagiset ja mystiset aarteet. Valtor haluaa myös löytää Bloomin ja tuhota hänet pimeillä voimillaan. Kauden alussa Valtor ottaa valtaansa Solarian kreivitär Casandran ja tämän tyttären Chimeran, jotta nämä syrjäyttäisivät Stellan prinsessan valtaistuimelta ja Cassandra pääsisi Stellan isän, kuningas Radiuksen, kuningattareksi. Valtor myös ottaa prinsessa Diaspron kautta valtaansa prinssi Skyn, joka Eraklyonissa ilmoittaa Diaspron prinsessakseen ja laittaa Bloomin kärsimään rakkaansa menetyksestä. Enchantixin Winxit saivat uhrautumalla jonkin kotiplaneettansa asukkaan puolesta. Tecna kuitenkin uhrautui koko taikaulottuvuuden puolesta sulkemalla Androsin ja Omegan välisen portaalin, mutta katosi itse sen sisälle. Muut tytöt pelkäsivät Tecnan kuolleen, mutta Timmy selvitti tämän olevan yhä elossa. Winxit ja spesialistit lähtevät yhdessä pelastamaan Tecnaa Omegasta. Winxit menevät myös Kultaiseen Kuningaskuntaan hakemaan vesitähtiä, joiden avulla he voivat pysäyttää Valtorin. Bloom saa myöhemmin tietää Valtorilta totuuden vanhemmistaan Oritelista ja Marionista, sekä heidän olinpaikastaan.
Kausi 4
Tämän kauden voimamuoto on Believix.
Neljännellä kaudella seikkaillaan Gardeniassa, Bloomin kotikaupungissa. Winxit toimivat Alfeassa tällä kertaa "opettajina". He saavat tietää uudesta kehittyneemmästä keijumuodosta, joka on nimeltään Believix. Voiman voi saada vain ei-maagisesta maailmasta, kuten Maasta, saamalla jonkun ihmisen todella uskomaan taikuuteen ja keijuihin. Gardeniassa Winxit törmäävät Mustan kehän velhoihin, jotka aikovat löytää Maan viimeisen keijun. Winxit ovat saaneet tietää Faragondalta Alfeassa keijumetsästäjistä, jotka ovat vanginneet kerran kaikki maapallon keijut Mustan kehän kautta Tir Nan Ogiin, Maan keijujen valtakuntaan. Winxit ja spesialistit yrittävät ennättää velhojen edelle etsiessään Maan viimeistä keijua Gardeniasta. Seuraavaksi tehtäväkseen Winxit ottavat Maan keijujen vapauttamisen Tir Nan Ogista. Apunaan heillä on Valkea kehä, joka on Mustan kehän vastakohta ja ainoa portaali vankityrmään, jossa keijut ovat vankeina. Maan keijuista muodostuu sarjaan kaksi merkittävää hahmoa, kuningatar Morgana sekä entinen rauhan keiju Nebula. Winxit saavat keijut vapautettua Tir Nan Ogista, mutta nämä hautovat kostoa Mustan kehän velhoja vastaan.
Kausi 5
Tämän tuotantokauden voimamuodot ovat Harmonix ja Sirenix.
Tämä tuotantokausi on tehty 2D- ja 3D-tekniikoilla.
Winxit elävät superkeijujen elämää Gardeniassa, kun kaupungin lähivesillä ollut öljylautta räjähtää. Räjähdyksen seurauksena lautalta mereen levinneet saasteet pääsevät vedenalaisten porttien läpi Androkseen, jossa Tritannus ja Trixit olivat vangittuina. Layla esittelee ystävilleen Androsin vedenalaisen kuningasperheen: setänsä kuningas Neptunen, tätinsä kuningatar Ligean ja serkkunsa, jo kolmannelta kaudelta tutun Tressan sekä kaksoset Nereuksen ja Tritannuksen. Tritannus joutui vankilaan hyökättyään katkeruuttaan omaa perhettään vastaan kesken kruunajaisten, kun hänen isänsä valitsi seuraavaksi kuninkaaksi Tritannuksen veljen eikä häntä. Trixit joutuivat Androsin vankilaan jäätyään kiinni salaliitosta Valtorin kanssa. Tritannus pääsee vapaaksi saasteen ansiosta ja se muuttaa hänet liskomaiseksi merihirviöksi. Hän vapauttaa Trixit tyrmistään ja Icy ihastuu häneen. Tritannuksen suunnitelmana on päästä Äärettömälle Merelle ja siten päästä hallitsemaan kaikkia Taikaulottuvuuden vesiä. Winxit palaavat Alfeaan tutkimaan miten he voivat päihittää Tritannuksen, sillä Believix-voimat eivät toimi veden alla. Faragonda kertoo heille muinaisesta Sirenix-voimasta joka sisältää vedenalaisten ulottuvuuksien voimia. Winxit saavat käsiinsä Sirenix-kirjan joka avautuu vain korkean voiman avaimella. Sirenix-voiman saaminen on heille välttämätön, sillä jos he eivät suorita kirjan antamia tehtäviä tietyssä ajassa, he menettävät taikavoimansa iäksi.
Winxit saavat luonnon avaimen ja sillä he avaavat Sirenix-kirjan, jolta he saavat Harmonix-voimat. Niiden avulla he voivat etsiä kolme helmeä tähdenmuotoiseen rasiaan, josta heitä neuvovat Sirenix-suojelijat. Suoritettuaan kaikki Sirenix-kirjan haasteet Winxit pystyvät viimein avamaan portin Äärettömälle Merelle, jolloin he ovat askeleen lähempänä Tritannuksen nujertamista. Roccaluche-järvellä he aktivoivat Sirenix-lähteen, jonka jälkeen he pääsevät portaalista uuden upean voiman ansiosta Äärettömälle Merelle. Samalla Winxit yrittävät estää Tritannusta aktivoimasta Keisarin valtaistuinta suojelemalla Valon, Tasapainon ja Hallinnan pilareita. Pilareiden sinetit ovat ainoa keino saada istuimen haltija tulemaan keisariksi, jonka myötä Tritannus käy pilarien kimppuun, onnistuu saamaan kaksi sinettiä ja epätasapainottamaan Taikaulottuvuutta. Winxit ehtivät kuitenkin hävittää viimeisen sinetin, ja lopulta Tritannus kokee keijuille murskaavan häviön menetettyään ainoan häntä hirviöhahmossa pitäneen esineen, atraimensa. Tritannus lähetetään Kadotukseen, kun Winxit pitävät voittokonsertin Androsilla ja Bloom on onnessaan Daphnen paluusta.
Kausi 6
Tämän tuotantokauden voimamuodot ovat Bloomix ja Mythix.
Tämä tuotantokausi on tehty 2D- ja 3D-tekniikoilla.
Winxit juhlivat Daphnen paluuta eläväksi olennoksi Dominolla, kun Trixit lähettävät Syvyyksien pedon pilaamaan juhlat. Winxit saavat Daphnen uskomaan itseensä, jotta hän voi saada sisäiset taikavoimansa takaisin eloon. Palattuaan takaisin Alfeaan Daphne aloittaa taikuuden historian opettajana ja Stella pitää muotiputiikkia salassa Griseldalta. Pilvitornissa salaperäinen Maasta tullut noita Selina esittelee muille noidille Legendariumin, taikakirjan joka pystyy herättämään sadut, legendat ja tarut eloon. Trixit huomaavat kirjan mahtavuudet ja saavat Selinan puolelleen, jotta he voivat vallata jokaisen Taikaulottuvuuden koulun ja sitä kautta päästä sen valtiaiksi. Mutta kenen puolella Selina todellisuudessa onkaan?
Trixit ottavat jälleen vallan Pilvitornissa. Winxit saavat esimakua Trixien uusista juonista kun he kohtaavat Linphean keijukoulussa, johon Trixit hyökkäävät ensimmäisenä Pilvitornin noidat ja Selina puolellaan. Kohdatessaan Legendariumin vielä tietämättään siitä kaikki muut keijut paitsi Bloom menettävät taikavoimansa. Bloom jakaa Lohikäärmetulensa jotta muut Winxit eivät olisi kokonaan voimattomia, jonka myötä he ansaitsevat Bloomix-voimat, jotka voi saada pienillä rohkeilla teoilla.
Selina kutsuu koko ajan vaarallisempia satuhahmoja kirjastaan Winxien yrittäessä etsiä Eldoraa, keijukummia, joka on viimeisin Legendariumin haltija ennen Selinaa. Matkansa päätteeksi he löytävät Eldoran, Gardenian metsässä asustelevan höperöhkön keijun joka voi auttaa heitä tietämään miten lukita Legendarium. Winxit matkustavat Tir Nan Ogiin, Maan keijujen valtakuntaan, jonka kuningatar Nebula on muuttanut keijukouluksi. Siellä he löytävät Muinaiset Valtikat, jotka olivat ensimmäisillä keijuilla jotka loikkasivat Legendariumista todelliseen maailmaan. Osoittamalla rohkeutensa Valtikoiden edessä, Winxit saavat niiltä Mythix-voimat, joiden avulla he pystyvät pääsemään sisään Legendarium-maailmaan. Winxeille selviää, että heidän on löydettävä fantasiasmaragdi ja hopeakeihäs, jotka yhdessä muodostavat Legendarium-avaimen. Sen avulla he pystyvät sulkemaan petollisen kirjan lopullisesti.
Kausi 7
Tämän tuotantokauden voimamuodot ovat Butterflix ja Tynix.
Faragonda esittelee Winxeille Alfean Luontopuiston, paikan jossa keijueläimet elävät rauhassa. Yhtäkkiä vieras lintu nappaa yhden puiston asukeista, jolloin Roxy kertoo etteivät keijueläimet hyökkää toisten kimppuun. Epäonnistuessaan linnun jahtaamisessa, Winxit palaavat Faragondan luo miettimään miksi keijueläin voisi olla noin tärkeä. Roxy kertoo kyseisen lajin olevan miltei sukupuutossa, jolloin Faragonda ehdottaa Winxien matkaavan menneisyyteen, aikaan jolloin laji kukoisti. Hän vie Winxit Muistojenhalliin ja näyttää heile kiven, jonka hän erottaa seitsemään osaan, joiden avulla voi matkata menneisyyteen. Samaan aikaan ilkeät sisarukset, kissamainen muodonmuuttaja Kalshara ja ovela velho Brafilius etsivät kuumeisesti Keijueläinten suurinta voimaa. Kalsharan suunnitelmana on luoda keijueläimistä mahtava armeija voiman ansiosta ja hallita Taikaulottuvuutta.
Aikamatkalla Winxit tutustuvat vuosisatojen takaiseen, keijueläintaikuutta opettaneeseen Alfeaan, jota johti rehtori Mafella. Etsiessään johtolankoja he törmäävät nuoreen Faragondaan ja löytävät myös etsimänsä keijueläimen. Selviää, että Kalshara oli aikoinaan Alfean opiskelija ja Faragondan avulla hän sai haltuunsa Luonnonkirjan, joka kertoo kaiken keijueläimistä. Hän varasti kirjasta Villin voiman ja muuttui kissamaiseksi olennoksi. Oman veljensä Brafiliuksen hän muutti koiramaiseksi olennoksi. Kalsharan hyökkättyä keijueläinten kimppuun ja Winxien yrittäessä estää häntä, he saavat tietää Kalsharan olleen se lintu, joka nappasi keijueläimen tulevaisuudessa. Voitettuaan Brafiliuksen herättämän kivihirviön Winxit ansaitsevat Butterflix-voiman, koska suojelivat keijueläimiä ja puistoa. Winxien palatessa nykyaikaan he alkavat Roxyn vihjeen ansiosta etsiä Taikaulottuvuuden ensimmäistä väriä, jolla on Kalsharan etsimä suuri voima. Winxien etsiessä tätä voimaa he tapaavat omat keijueläimensä kukin vuorollaan. Keijueläimet aiheuttavat suuria harmeja Alfeassa ollessaan.
Kun Winx-keijut jokainen löytää oman keijueläimensä, he huomaavat heidän keijueläintensä yhdessä olevan Keijueläinten suurimman voiman suojelijat. Sen myötä, eläimet antavat Winxeille taikarannekkeet, jotka sisältävät Tynix-voiman, sen avulla Winxit pystyvät matkaamaan erilaisten paikkojen ja alueiden Minimaailmoihin, kristalleista koostuviin maailmoihin, jotka ylläpitävät alueensa ekosysteemiä.
Kausi 8
Tämä kauden voimamuoto on Cosmix.
Winx-tytöt lähtevät kosmiselle seikkailulle, joka vie heidät Taikauniversumin kaukaisimpiin kolkkoihin tehtävänään pelastaa tähdet itse.
Tuotanto
Lisenssien vaihto
Yhdysvaltojen 4Kids-kanava pyöritti ohjelmaa kolme tuotantokautta, kunnes vuonna 2007 4Kidsin ja Rainbow-animaatiostudion sopimus purettiin. Rainbow alkoi etsiä uutta partneria, kunnes vuonna 2010 ryhtyi yhteistyöhön Nickelodeonin kanssa.
Winx-klubin 4Kids-versio oli muunneltu sekä tunnusmusiikissa että varsinaisessa englannin kielen dubbauksessa. RAI English -tuotanto sen sijaan on alkuperäinen versio animaatiosarjasta, vain italialaisesta versiosta englanniksi puhuttuna. Winx-klubin kolme tuotantokautta tehtiin vuosina 2003–2007 sekä 4Kids- että RAI English -versiona, nyt enää vain Nickelodeonin RAI-versiona.
Syyskuussa 2010 Nickelodeon ilmoitti lehdistötilaisuudessa, että kanava tuottaa Winx-klubin tuotantokaudet 5 ja 6 sekä ehkä siitäkin pidemmälle yhteistyössä Rainbow’n kanssa. Lopulta yhteistyönä tuotettiin vain kaudet 5-6. Nickelodeon esitti vielä sarjan seitsemännen tuotantokauden DuArtin dubbaamana. Vuonna 2017 tv-kanava KidsClick esitti Winx Clubin ensimmäiset tuotantokaudet alkuperäisellä RAI-dubbauksella ensimmäisenä Yhdysvalloissa.
Muu media

Teatteri
Winx-klubi on myös todella suosittu teatterilavoilla ja siitä on tehty useita esityksiä eri maissa. Koko teatterihistorian aloitti vuonna 2005 esitetty Winx Power Show, joka kesti vuoteen 2007. Vuonna 2006 yleisön pyynnöstä Winx Power Show esitettiin uudelleen uusien lavasteiden kanssa. Francesca Colapietro korvasi vuonna 2005 Bloomia esittäneen Mary Diman. Vuonna 2007, ensimmäisen Winx Club -elokuvan kunniaksi, Winx Power Show teki muutamia keikkoja muun muassa ostoskeskuksissa. Winx -tyttöjen näyttelijät esiintyivät punaisella matolla Rooman elokuvafestivaaleilla. Vuonna 2009 esitetty Winx Club On Tour on uusi versio Winx Power Show’sta. Sen esityksissä käytettiin Winx Power Show’n lavasteita, mutta mukana oli Winx On Ice -jääshow'n musiikkia.
Winx Power Show (Italia, 2005–2007)
Winx Club on Tour (Hollanti, 2006)
Winx Club Theater Tour (Hollanti, 2007)
Winx On Ice -jääshow (Useissa eri maissa, 2008)
Winx On Tour (Useissa eri maissa, 2009)
Winx на Льду -jääshow (Venäjä, 2012)
Winx In Concert (Portugali, 2012)
Winx In Concert (Italia, Rainbow Magic Land, 2012)
Новогодние приключения Winx Club (Venäjä, 2013)
Winx Club - Musical Show (Italia, 2014)
TV-elokuvat
Winx-klubista on tuotettu neljä 45 minuuttia kestävää televisioelokuvaa, joiden sisältö perustuu kausiin 1 & 2. TV-elokuvat tehtiin Nickelodeonin alettua partneriksi Rainbow’n kanssa vuonna 2010. Tämän tarkoitus oli tutustuttaa Yhdysvallat uudestaan Winx-klubiin sen jälkeen, kun Rainbow lopetti sopimuksen 4Kidsin kanssa vuonna 2007. TV-elokuvissa käytetään voimamuotoa Taika Winx (uudelleen nimettynä Charmix).
Winx-klubi: Tarina alkaa: Maassa asuva Bloom huomaa ensimmäisen kerran taikavoimansa, kun hän tapaa Auringonpaisteen keijun Stellan Gardenian puistossa taistelemassa keltaista Knut-peikkoa vastaan. Hän matkustaa Stellan kanssa Taikaulottuvuuteen, jossa menee opiskelemaan Alfean keijukouluun. Hän tapaa myös uudet ystävänsä Musan, Floran ja Tecnan. Magixin kaduilla hän törmää Pilvitornin noitakolmikkoon, Trixeihin, jotka "riepottelevat" häntä, kunnes muut Winxit saapuvat paikalle. Alfeassa ollessaan Bloom näkee unia nymfisiskostaan Daphnesta, jolla on jotain tekemistä hänen menneisyytensä kanssa. Trixien hyökkäyksen jälkeen Bloom tajuaa taikavoimiensa mahdin ja Trixit saavat tietää Bloomin Lohikäärmetulesta.
Winx-klubi: Trixien kosto: Bloomin elämä hankaloituu, kun hän saa kuulla totuuden menneisyydestään. Hän näkee edelleen unia Daphnestä, ja saa myös vanhemmiltaan tietää ettei ole heidän tyttärensä. Bloom palaa Magixiin ja lähtee ystävineen Pilvitorniin löytääkseen lisää tietoa menneisyydestään. Trixit kuitenkin huijaavat Bloomia uskotellen hänen olevan oikeasti noita. Samalla he havittelevat Bloomin voimia ja saavatkin riistettyä häneltä Lohikäärmetulen. Bloom saa tietää, että Daphnen on hänen siskonsa, joka vain lisää kysymyksiä hänen menneisyydestään.
Winx-klubi: Magixin taistelu: Trixit yrittävät valloittaa Magixin varastamansa voiman avulla. Taikaulottuvuuden koulut yhdistävät voimansa ja yrittävät pysäyttää Trixit sekä estää Magixin tuhoutumisen.
Winx-klubi: Varjojen Feeniksi: Winxit saavat vastaansa uuden vihollisen, Varjojen Feeniksin. Hän yrittää varastaa Pixie-keijukansan Codexin, jonka avulla voi hallita koko taikaulottuvuutta. He tapaavat myös uuden keijun Aishan (Nickelodeon versio Laylasta)
Winxien maailma
Winxien maailma (engl. World of Winx) on Netflixin tuottama spin-off sarja Winx-klubille, jonka ensimmäinen tuotantokausi ilmestyi marraskuussa 2016. Winxit ovat matkanneet Maahan tutkimaan mysteerisiä katoamistapauksia, jossa lahjakkaita nuoria ja lapsia on salaperäisesti kadonnut. Ollessaan kykyvarkaan jäljillä he samalla yrittävät löytää näitä lahjakuuksia WOW nimisen kykykilpailun kautta. Lopulta he löytävät johtolankoja toisensa perään kun löytämänsä unihiekka ja kello antavat vapauden kulkea kahden maailman väliä; todellisuuden ja unien maan välillä. Yrittäessään löytää kaapatun Annabellen, Winxit herättävät Dreamix-voimat astumalla unien maan portista sisään. Nyt Winxien tulee matkata maailman halki ja napata kykyvaras ennen kuin kukaan muu jää hänen vangikseen. Samalla heidän perässä matkaa kaksi agenttia jotka yrittävät myös löytää kadonneet lahjakkuudet.
Elokuvat
Winx-klubista on tehty kolme koko perheen elokuvaa, joista kaksi on julkaistu Suomessa.
Winx – salaisuuksien linna (eng. Winx Club: Secret of the Lost Kingdom) on vuonna 2007 julkaistu Winx-klubin ensimmäinen elokuva. Tarinassa Bloom ja muut yrittävät löytää keinoja herättää Bloomin kuollut kotiplaneetta Domino (elokuvassa Sparks) eloon Enchantix-voimillaan. Elokuva julkaistiin Suomessa vuonna 2010.[3]
Winx Club: Magical Adventure on 2010 vuonna julkaistu toinen teatteri-levitteinen elokuva.[4] Elokuvassa Winxit yrittävät estää viime elokuvasta tuttuja muinaisia noitia tuhoamasta Taikaulottuvuutta, tällä kertaa Believix-voimien kanssa. Elokuvaa ei ole julkaistu Suomessa eikä Skandinaviassa.
Winx Club – Syvyyksien salaisuus (eng. Winx Club: Mystery of the Abyss) on vuonna 2014 julkaistu elokuva. Tarinassa Bloom ja muut Winxit yrittävät estää Sirenix-voimillaan Politeaa saamasta Syvyyksien Helmeä, jolla hän voisi päästä vapaaksi Äärettömältä mereltä. Elokuva on julkaistu teatterilevityksenä, ja Netflix julkaisi elokuvan englanninkielisen version. Suomessa elokuva tuli teatterilevitykseen 8. toukokuuta 2015.[5] Elokuvan DVD julkaistiin Suomessa 14. elokuuta sisältäen ranskan, hollannin, englannin ja suomen jälkiäänityksen.
Videopelit
Winx Club (PC, PS2 & GameBoyAdvance)
Winx Club – Quest For a Codex (Nintendo DS)
Winx Club – Mission Enchantix (Nintendo DS)
Winx Club – Secret Diary (Nintendo DS)
Winx Club – Believix In You (Nintendo DS)
Winx Club – Saving Alfea (Nintendo DS & Nintendo 3DS)
Kolme ensimmäistä peliä perustui Winx-klubin yhdysvaltalaisiin 4Kids-versioihin. Lisäksi Venäjällä on tehty muutamia venäjänkielisiä Winx-klubi -pelejä.
Lähteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
*
Luokka:Animaatiosarjat


World Wide Web tai WWW on Internet-verkossa toimiva hajautettu hypertekstijärjestelmä. Hypertekstiä luetaan selaimella, joka hakee verkkosivuiksi kutsuttuja dokumentteja web-palvelimilta ja esittää niitä käyttäjälle piirtämällä ne näytölle. Hyperteksti sisältää linkkejä toisiin dokumentteihin. Vuorovaikutus web-palvelimen kanssa informaatiota toiseen suuntaan lähettämällä on sekin mahdollista. Linkkien seuraamista tai sivujen lataamista selaimeen kutsutaan surffaamiseksi.
Termejä WWW ja Internet käytetään usein erheellisesti toistensa synonyymeinä. WWW on kuitenkin vain yksi Internetin palvelumuoto. Muita palvelumuotoja ovat esimerkiksi sähköposti, keskusteluryhmät tai tiedoston siirto. WWW perustuu HTML-kieleen, jonka ohessa JavaScript ja CSS ovat keskeiset kielet WWW:n sisällön takana.
Historia
WWW:n kehitti yhdessä Robert Cailliaun kanssa Tim Berners-Lee vuonna 1990 työskennellessään CERNissä. Ongelmana tuolloin oli, että tutkijoiden käyttämät artikkelitietokannat olivat todella kömpelöitä käyttää. Tarvittiin siis mukavampi käyttöliittymä, jossa ei tarvinnut esimerkiksi kirjoittaa jokaisen tietokoneen, johon otettiin yhteyttä, nimeä itse käsin, vaan pystyttiin navigoimaan vain klikkailemalla tekstilinkkejä. Alkuperäinen motivaatio WWW:n kehitykselle oli siis tutkmustietokantojen tekeminen helppokäyttöisiksi. Ensimmäinen web-serveri oli SLAC-hiukkaskiihdytinlaboratoriossa Stanfordin yliopistossa ja se piti sisällään noin 300 000 fysiikan tutkimusartikkelia. Tietokannan käyttäjät olivat vakuuttuneita WWW-järjestelmän kätevyydestä. Ensimmäinen verkkosivu palasi kaikkien nähtäville 30. huhtikuuta 2013 alkuperäisessä URL-osoitteessaan.[1]
WWW:n tunnettavuus alkoi levitä laajemmin kuitenkin vasta, kun Marc Andreessenin kehittämä graafinen selain Mosaic julkaistiin vuonna 1993. Mosaic loi standardin, jonka ratkaisuja jäljittelivät myöhemmät selaimet, kuten Netscape Navigator (1994) ja Internet Explorer (1995). Varhaisen WWW:n serverit sekä selailuun käytetyt tietokoneet olivat pääasiassa NeXT-tietokoneita, jotka olivat UNIXiin pohjautuvalla käyttöjärjestelmällä varustettuja korkean suorituskyvyn työasemia. Mosaic sen sijaan julkaistiin UNIXin lisäksi Windowsille sekä Macintoshille ja myös muualla kehitetty Amiga-versio AMosaic ilmestyi jo lokakuussa ennen Macintosh- ja Windows-versioiden 1.0-julkaisua (marraskuu, 1993). Mosaicia edeltävä varhainen selain saattoi esimerkiksi avata kaikki kuvat ja muut linkit uuteen ikkunaan, mutta Mosaic vakiinnutti käytännön, jossa selailu pysyi yhdessä ikkunassa, mikäli käyttäjä ei erikseen halunnut poiketa tästä.
Ennen WWW-tekniikkaa käytössä oli jonkin aikaa Gopher, jolla pystyi hakemaan hakemistopalveluista tekstimuotoista tietoa. Itse asiassa Gopher ilmestyi vasta varhaisen WWW:n jälkeen, mutta se saavutti aluksi nopeammin tunnettavuutta, koska se oli helpompi ottaa käyttöön ja koska WWW oli grafiikkoineen niin hidas tuon ajan hitailla tietoliikenneyhteyksillä.
Osa Mosaicin kehitykseen osallistuneista ihmisistä perusti kaupallisia selaimia tehneen Netscape -yhtiön ja osa taas perusti World Wide Web Consortiumin (W3C) jäi kehittelemään WWW:n standardeja, jotta WWW pysyisi avoimena ja siinä olisi monia eri tyyppisiä selaimia ja palvelinkoneita ja kaikki erilaiset laitteet ja ohjelmat voisivat kuitenkin toimia verkossa keskenään yhteisten standardien pohjalta. Aluksi näytti, että Netscape -yrityksestä voisi tulla hyvin hallitseva voima WWW:n kehityksessä, mutta Microsoft ja IBM asettuivat W3C:n tueksi ja antoivat uskottavuutta sen laatimille standardeille.
Netscape kilpaili Microsoftia vastaan selainmarkkinoilla yrittämällä kehittää selaimeensa paremmat ominaisuudet. Netscapen oli pakko jakaa selaimensa ilmaiseksi, koska Microsoft jakoi Windows 95:n mukana omaa selaintaan. Netscapen tulokset huononivat ja AOL osti sen. Netscapen selaimen kuutosversiota pidettiin epäonnistuneena ja 2003 osa Netscapen työntekijöistä perusti Mozilla Foundationin, joka jatkoi selaimen kehittelyä avoimen lähdekoodin pohjalta vähemmän kaupallisesti. Käytännössä Netscape-selaimesta tuli siis Mozilla-selain, jonka nimi nykyään on Firefox. Näiden selaimien rinnalle on ilmestynyt muita merkittäviä selaimia, kuten Opera ja Chromium.
Suositukset
Webin toiminnan kannalta keskeisimpiä teknisiä standardeja tai suosituksia ovat
URL, web-sivujen osoitekäytäntö
HTTP, hypertekstin siirtoprotokolla
HTML, hypertekstin merkintäkieli
CSS, sivun ulkoasun määrittelykieli.
Standardisointia hoitaa organisaatio nimeltä World Wide Web Consortium (W3C), jonka johdossa on WWW:n kehittäjä Tim Berners-Lee.
Katso myös
Xanadu-projekti
Verkkopalvelu
Verkkosivu

Lähteet

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Dracula on irlantilaisen kirjailijan Bram Stokerin luoma vampyyrihahmo. Ensimmäisen kerran Dracula esiintyy Stokerin vuonna 1897 julkaistussa romaanissa Dracula, ja hahmoa on sen jälkeen käytetty hyvin useasti etenkin elokuvissa.
Dracula on kreivi, jonka koti on transilvanialainen linna. Hän elää ihmisverellä, jota hän imee uhreistaan. Hän on kuolematon, ellei häntä surmata lyömällä seivästä sydämen läpi, hän on hyvin vahva, ja hän voi muuttaa muotoaan. Draculan kuva ei näy peilissä, eikä hän luo varjoa. Hänellä on myös joitain heikkouksia: hän ei esimerkiksi kestä päivänvaloa, joka on koitunut hänen kuolemakseen vuoden 1922 ensimmäisestä Dracula-filmatisoinnista alkaen. Alkuperäiseltä luonteeltaan Dracula on säälimätön ja tunteeton, mutta uudemmat sovitukset ovat tehneet hänestä aiempaa inhimillisemmän.
Draculan hahmo perustuu aiempaan hirviö- ja vampyyrikirjallisuuteen, ja se sai nimensä ja innoitusta 1400-luvulla eläneestä Valakian ruhtinas Vlad Seivästäjästä, joka tunnettiin myös nimellä Vlad Dracula.
Ensiesiintyminen Bram Stokerin romaanissa

Draculan hahmon loi irlantilainen Bram Stoker vuonna 1897 julkaistussa kauhuromaanissaan Dracula. Romaanin nimihenkilö on kuolematon transilvanialainen vampyyri, joka väijyy viattomia uhreja imeäkseen heistä verta. Romaani on kirjoitettu sen päähenkilöiden päiväkirjamerkintöjen muodossa. Stokerin romaanista tuli kokonaisen kirjallisuus- ja elokuvagenren perusteos.[1]
Stoker hyödynsi romaaniinsa useita lähteitä ja teki paljon taustatyötä. Hän luki kirjoja ihmissusista, hirviöistä, mesmerismistä ja paholaisista sekä teki muistioita erilaisista asioista, kuten päänseudun vammoista. Hän tunsi myös aiempaa vampyyrifiktiota ja otti siitä vaikutteita.[2] Stokerin arvellaan ottaneen hahmoon innoitusta myös 1400-luvulla eläneeltä Valakian ruhtinas Vlad Seivästäjästä, joka seivästytti tuhansia ihmisiä ja tunnettiin liikanimellä Dracula.[1][3] Draculan nimen ja muutaman ruhtinas Vlad III:een liittyvän historiallisen faktan Stoker löysi William Wilkinsonin vuonna 1820 julkaistusta kirjasta, joka käsitteli Valakiaa ja Moldovaa. Päähenkilönsä ulkoiset piirteet hän otti Sabine Baring-Gouldin ihmissusia käsittelevästä kirjasta, goottilaisen fiktion rikolliskuvauksista ja aiemmasta vampyyrifiktiosta.[4]
Wilkinsonin kirjan alaviitteessä kuvailtiin Dracula-nimen merkitystä: ”Dracula tarkoittaa valakian kielellä paholaista. Valakialaisilla oli silloin tapana antaa tämä sukunimi kenelle tahansa ihmiselle, joka herätti huomiota joko rohkeudellaan, julmilla teoillaan tai viekkaudellaan.”[5]
Piirteet ja kyvyt
Stokerin Dracula on romaanissa tarkkaan kuvattu. Dracula on pitkä, laiha ja kalpea. Hänellä on ohut kotkannenä ja kaarevat sieraimet. Hänen hiuksensa ovat tuuheat, ohimoita lukuun ottamatta. Hänellä on punaiset silmät ja valtavat, melkein yhteenkasvaneet kulmakarvat. Hänen suunsa on jäykkä ja julma, huulensa punertavat ja hampaansa terävät ja huulten päälle työntyvät. Hänen korvansa ovat hyvin teräväkärkiset ja kalpeat. Draculan kädet ovat karheat ja leveät, sormet lyhyet ja paksut, kämmenet karvaiset ja kynnet pitkät ja terävät. Draculan hengitys haisee pahalta. Hän puhuu erinomaista englantia, mutta erikoisella korostuksella. Hän pukeutuu kokonaan mustaan.[6]
Luonteeltaan Stokerin Dracula on yksiselitteisen paha: viattomia uhreja saalistava mutta uhreihinsa hypnoottisesti vetoava hirviö, jolla ei ole lainkaan sydäntä tai omaatuntoa. Stoker ei kerro tarkasti sitä, miten Draculasta tuli vampyyri, mutta hänen kerrotaan oppineen yliluonnolliset voimansa Scholomancen koulussa. Dracula on potentiaalisesti kuolematon, hän elää ihmisten verellä, ja hänellä on 20 miehen voimat. Hän voi muuttaa muotoaan sudeksi tai lepakoksi, ja hän voi ilmestyä sumuna tai pölynä. Hänen kuvansa ei näy peilissä, eikä hän luo varjoa. Draculan uhrit voivat muuttua itsekin vampyyreiksi, ja hän pystyy muuttamaan vainajia käskyläisikseen ja ennustamaan näiden avulla. Dracula kykenee hallitsemaan luonnonvoimia sekä kommunikoimaan eläinten kanssa ja komentamaan niitä.[7]
Draculan heikkous on päivänvalo. Stokerin romaanissa päivänvalo heikentää Draculaa, mutta hän pystyy kuitenkin liikkumaan päivisinkin ulkona. Draculan pitää nukkua oman maansa mullassa. Hän kykenee ylittämään virtaavan veden vain vuoroveden vaihtuessa ja astumaan taloon sisälle vain kutsuttuna. Hänet voidaan torjua valkosipulin sekä pyhien symbolien, kuten ristin, krusifiksin ja vihkiveden avulla. Dracula voidaan tuhota ja tappaa lyömällä seiväs hänen sydämensä läpi ja leikkaamalla hänen päänsä irti.[8]
Draculan hahmo on kehittynyt Stokerin romaanin jälkeen elokuvien ja kirjojen pohjalta eri tavoin. Elokuvat ovat tuoneet alun perin säälimättömään ja tunteettomaan hahmoon inhimillisyyttä ja monipuolisuutta. Aikojen kuluessa Draculan ja häntä aluksi vain vähän innoittaneen Vlad III:n yhteys on myös vahvistunut, mikä on antanut Draculalle juuret ja menneisyyden.[9]
Elokuva Nosferatu (1922) esitteli ensimmäisenä tavan, jossa vampyyri voidaan tuhota auringovalolla; tämä on nykyisin yleinen juoniaihe Dracula-fiktiossa.[10] Draculan käyttämä korkeakauluksinen viitta otettiin ensimmäisenä käyttöön lontoolaisissa 1920-luvun teatterisovituksissa.[11] Jo varhaisten teatteri- ja elokuvaversioiden myötä Dracula alkoi muuttua hirviöstä tyylikkääksi ja vietteleväksi herrasmieheksi.[12] Unkarilaissyntyisen näyttelijän Bela Lugosin dramaattinen ja eroottinen tapa esittää Draculaa vaikutti hänen jälkeensäkin hahmoa esittäneisiin.[13] Christopher Leen seitsemässä Dracula-elokuvassa hahmo sai jälleen hirviömäistä ja uhkaavaa luonnetta.[14]
Dracula populaarikulttuurissa

Elokuvat
Dracula on filmatuin kauhuhahmo ja Sherlock Holmesin jälkeen elokuvissa useimmin esiintynyt fiktiivinen hahmo. Dracula-hahmo on esiintynyt vuoteen 2015 mennessä yli 400 elokuvassa tai televisiosarjassa.[15]
Ensimmäinen elokuvasovitus Drakula tehtiin Neuvostoliitossa vuonna 1920, mutta yhtään kopiota elokuvasta ei ole säilynyt.[16] Koko elokuvan olemassaolokaan ei ole varmaa. Myös seuraavana vuonna Unkarissa tehty Drakula halála ('Drakulan kuolema') on hävinnyt, mutta sen juoni on säilynyt siitä tehdyssä kirjassa. Elokuva ei ole Stokerin Draculan suora filmatisointi, vaikka sillä onkin romaanin kanssa selkeitä yhteyksiä.[17]
Ensimmäinen varsinainen Dracula-filmatisointi on saksalainen F. W. Murnaun mykkäelokuva Nosferatu (1922). Elokuvan tarina seuraa Stokerin kirjan juonta, ja ainoastaan nimet on vaihdettu. Koska Murnau teki elokuvan ilman Stokerin lesken lupaa, elokuvan kaikki kopiot tuomittiin hävitettäväksi. Joitain kopioita kuitenkin säilyi, ja elokuvaa pidetään nykyään kauhuelokuvan klassikkona.[18]
Tod Browningin ohjaama Dracula – vanha vampyyri (1931) oli ensimmäinen virallinen Dracula-filmatisointi. Sen pääosassa oli Bela Lugosi, ja elokuvasta tuli suurmenestys. Christopher Lee esitti Draculaa vuodesta 1958 alkaen kahdeksassa eri elokuvassa, joista brittiläisen Hammer Film Productions -yhtiön tuottamia oli seitsemän.[19]
1970-luvulla Draculaa esittivät esimerkiksi Jack Palance (1973), Louis Jourdan (1973) ja Frank Langella (1979). Francis Ford Coppolan ohjaama Bram Stokerin Dracula (1992) yhdistää Draculan ja Vlad Seivästäjän ja noudattelee loppupuolellaan Stokerin romaanin juonta. Draculaa elokuvassa esittää Gary Oldman.[20] Coppolan elokuva on toistaiseksi viimeinen kaupallisesti ja kriittisesti menestynyt Dracula-filmatisointi. Vuonna 2004 julkaistu Van Helsing tosin menestyi myös hyvin.[21]
Tunnetuimpia Dracula-aiheisia komedioita ovat Rakkautta ensi puraisulla (1979) ja Mel Brooksin Dracula – verevä vainaja (1995).[22]
Kirjat, sarjakuvat ja pelit
Dracula on esiintynyt lukuisissa kirjoissa, sarjakuvissa ja peleissä. Kim Newmanin kirjasarja Anno Dracula (1992–2013) tarjoaa Stokerin kirjalle vaihtoehtoisen lopun. Fred Saberhagenin kirjasarja vuosilta 1975–2002 samastaa kreivi Draculan ja Vlad Seivästäjän. Draculasta ovat kirjoittaneet myös esimerkiksi Dan Simmons (Yön lapset, 1992) ja Elizabeth Kostova (Historiantutkija, 2005). Jatko-osia Stokerin romaanille ovat kirjoittaneet esimerkiksi Freda Warrington (Dracula the Undead, 1997) sekä Ian Holt ja Dacre Stoker (Dracula the Un-dead, 2009).[23] Romaanin henkilön Mina Harkerin ja Draculan suhteen näkökulmasta on myös kirjoitettu useita kirjoja. Dracula on esiintynyt lisäksi lastenkirjoissa, kuten Martin Waddellin Little Dracula -sarjassa (1986–).[24]
Dracula-aiheisista sarjakuvista tunnetuimpia ovat Marvelin Tomb of Dracula (1972–1979) ja Dracula Lives! (1970-luvun puolivälissä). Marvelin sarjakuvissa erityisesti Draculan historiaa kuvataan yksityiskohtaisesti.[25] Sarjakuvien Dracula-kuva muistuttaa kirjallisuuden ja elokuvien Dracula-kuvaa hahmon paha/inhimillinen-kaksijakoisuuden suhteen.[26]
Kreivi Dracula on myös suosittu lauta-, rooli- ja tietokonepelien hahmo. Tietokonepeleistä tunnetuimpia on Konami-yhtiön Castlevania-pelisarja (1986–), johon kuuluu jo yli 40 eri peliä. Myös esimerkiksi Coppolan 1992 ilmestyneen elokuvan pohjalta tehtiin videopelit, ja vuonna 2000 ilmestynyt peli Dracula: Resurrection sai neljä jatko-osaa.[27]
Dracula-turismi

Draculaa hyödynnetään matkailuvetonaulana hänen tarinaansa liittyvissä paikoissa Britanniassa ja Romaniassa. Whitbyn kaupungissa Englannissa järjestetään Dracula-aiheisia kävelykierroksia ja goottiaiheinen fanitapaaminen kaksi kertaa vuodessa. Jotkut Dracula-turistit vierailevat myös Lontoossa, vaikka kaupunki ei olekaan romaanissa yhtä tärkeässä osassa kuin Whitby. Romaniassa Dracula-turismiin yhdistyy Vlad Seivästäjä -aiheinen matkailu. Suosittu Dracula-kohde Romaniassa on Branin linna, koska se muistuttaa Stokerin kuvaamaa linnaa ja sijaitsee oikeassa paikassa.[28] Dracula-turismi on nykyisin tärkeä osa Romanian matkailuelinkeinoa. Siihen on kuitenkin suhtauduttu maassa ristiriitaisesti, sillä sen on pelätty vaarantavan Romanian kulttuurin ja imagon, eivätkä kaikki pidä maan kansallissankari Vladin yhdistämisestä vampyyrihirviöön.[29]
Lähteet
Kirjallisuus
Citation error, replace with{{cite book| author = Hovi, Tuomas| title = Vlad Seivästäjä ja vampyyrikreivi Dracula| location = Helsinki| publisher = Suomen Kirjallisuuden Seura| year = 2015| version = Kirjokansi, 71| isbn = 978-952-222-577-1| id = ISSN}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Stoker, Bram| title = Kammoittava kreivi| location = Hämeenlinna| publisher = Otava| year = 1952| version = (Dracula, 1897.) Suom. Risto Kalliomaa}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Stoker, Bram| title = Dracula| location = Helsinki| publisher = Otava| year = 1977 (2. painos 1992)| version = (Dracula, 1897.) Suom. Jarkko Laine| id = ISBN 951-1-04405-2}}
Aiheesta muualla
McMillan, Eric:  Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Milloin ilmestyi ensimmäinen Dracula-elokuva?


Luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan

Mikä oli vuonna 2018 väkiluvultaan Suomen seitsemänneksi suurin kaupunki?


Uhrilampaat () on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Jonathan Demmen ohjaama jännityselokuva, joka perustuu Thomas Harrisin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Jodie Foster ja Anthony Hopkins. Se voitti kaikki viisi tärkeintä Oscar-palkintoa.
Uhrilampaiden menestys niin lippuluukuilla kuin Oscar-jaossakin avasi tien monille valkokankaan sarjamurhaajatarinoille, jotka leimasivatkin jännityselokuvien kuvastoa pitkin 1990-lukua. Sittemmin sarjamurhatematiikka on paljolti siirtynyt television rikosviihteeseen.[1]
Juoni
FBI:n käytöstieteen laitoksella työskentelevä Jack Crawford (Scott Glenn) ottaa FBI:n akatemiassa Quanticossa Virginiassa sivuun Clarice Starlingin (Jodie Foster) kesken koulutuksen. Crawford antaa nuorelle naiselle tehtäväksi haastatella vangittua Hannibal Lecteriä (Anthony Hopkins), entistä psykiatria ja kannibalistista sarjamurhaajaa, uskoen, että Lecterin näkemys voisi olla avuksi ”Buffalo Bill” -nimisen sarjamurhaajan (Ted Levine) kiinni saamiseksi. Buffalo Billin tuntomerkkeihin kuuluu se, että tapettuaan sieppaamansa naiset hän nylkee heidän ruumiinsa. Starling matkustaa Baltimoreen mielisairaille vangeille tarkoitettuun laitokseen, jossa tohtori Frederick Chilton (Anthony Heald) vie hänet Lecterin sellin luo. Ensi alkuun miellyttävä ja kohtelias Lecter turhautuu Starlingin yrityksiin ”analysoida” häntä ja torjuu tämän. Yksi vangeista heittää Starlingin tehdessä lähtöä tämän kasvoille kädelleen onanoimaansa siemennestettä. Lecteristä moinen epäkohteliaisuus on ”sanoinkuvaamattoman rumaa”. Lecter kutsuukin Starlingin takaisin ja käskee tätä etsimään yhden hänen vanhoista potilaistaan. Vihje johtaa Starlingin erääseen varastoon, josta hän löytää irtileikatun miehen pään. Hän palaa Lecterin luo, joka kertoo hänelle miehellä olevan yhteys Buffalo Billiin. Vaikka Lecter kieltää tappaneensa miehen, hän tarjoaa profiilia Buffalo Billistä vastineeksi siitä, että hänet siirretään pois inhoamansa Chiltonin luota.
Buffalo Billin siepattua erään Yhdysvaltain senaattorin tyttären (Brooke Smith), Crawford antaa Starlingille valtuudet tarjota Lecterille valesopimusta. Valesopimus tarjoaa Lecterille mahdollisuutta vaihtaa vankilaa, jos hän antaa FBI:lle tietoa, jonka avulla Buffalo Bill vangitaan ja panttivanki pelastetaan. Sen sijaan Lecter aloittaa Starlingin kanssa quid pro quo -vaihtokaupan: hän tarjoaa kattavia vihjeitä ja näkemyksiä Buffalo Billistä vastineeksi siitä, että Starling puolestaan kertoo hänelle omasta lapsuudestaan. Starlingin esimiehet ovat varta vasten varoittaneet häntä antamasta Lecterille mitään tietoja itsestään. Chilton nauhoittaa keskustelun salaa ja paljastaa Starlingin sopimuksen huijaukseksi. Sitten hän tarjoaa Lecterille omaa sopimustaan, jonka mukaan hän vie Lecterin toiseen vankilaan vastineeksi Buffalo Billiä koskevista tiedoista. Lecter suostuu, ja hänet lennätetään Memphisiin, jossa hän paljastaa valtion agenteille henkilökohtaista tietoa sarjamurhaajasta. Kun ihmisjahti lähtee käyntiin, Starling vierailee Lecterin luona tämän erityissellissä tennesseeläisessä oikeustalossa. Hän vaatii Lecteriä selittämään hänelle erään purkamansa nimen, jonka Lecter hänelle aiemmin antoi (”Louis Friend”, joka on anagrammi sanasta ”iron sulfide” eli ”rautasulfidi”, joka tunnetaan myös katinkultana). Starling pyytää saada kuulla totuuden uskoen, että Lecter on valehdellut hänelle kaikessa, mutta Lecter kieltäytyy ja pakottaa hänet kertomaan traumaattisesta lapsuudestaan. Starling kertoo Lecterille, miten hänestä tuli orpo, joka sijoitettiin erään sukulaisen maatilalle, ja sen, miten hän löysi tilalta lampaiden teurastamon ja yritti turhaan pelastaa yhden lampaista. Lecter antaa Starlingille Buffalo Billin asiakirjakansion, kun Chilton saapuu paikalle poliisien kanssa keskeyttäen heidän keskustelunsa. Poliisit saattavat Starlingin ulos rakennuksesta. Myöhemmin samana iltana Lecter tappaa kaksi vartijaa, pakenee sellistään ja katoaa.
Starling analysoi Lecterin kansioon kirjoittamat sivuhuomautukset ja tajuaa, että Buffalo Billin ensimmäinen uhri tunsi tämän henkilökohtaisesti ennen kuin joutui tapetuksi. Starling matkustaa uhrin kotikaupunkiin, saa selville, että Buffalo Bill oli räätäli, ja löytää pukuja ja pukukaavoja, jotka ovat identtiset uhreista irrotettujen ihopalojen kanssa. Hän soittaa Crawfordille kertoakseen, että Buffalo Bill yrittää tehdä ”naisen pukua” oikeasta ihosta, mutta Crawford on jo matkalla tekemään pidätystä. Hän on tehnyt ristiviitteitä Lecterin huomautusten ja erään sairaalan arkistojen pohjalta ja saanut tietoonsa miehen nimeltä Jame Gumb, joka oli kerran hakenut kyseiseen sairaalaan sukupuolenvaihdosleikkaukseen. Starling jatkaa Buffalo Billin ensimmäisen uhrin ystävien haastattelemista samalla, kun Crawford johtaa FBI:n taktisen iskuryhmän Gumbin kotiosoitteeseen Illinoisissa. Vihjeet johtavat Starlingin ”Jack Gordonin” talolle, ja hän käsittää Jackin olevan Jame Gumb. Hän jahtaa miestä useita huoneita käsittävään kellarikerrokseen, josta hän löytää senaattorin tyttären elossa mutta traumatisoituna ja ansassa kuivuneessa kaivossa. Sammutettuaan kellarin valot Gumb vainoaa Starlingia pimeässä apunaan yönäkölaite, mutta hän paljastaa sijaintinsa virittäessään revolverinsa. Starling ampuu Gumbin.
Hieman myöhemmin Starling juhlii valmistumistaan FBI:n akatemian valmistujaisjuhlissa, jonka aikana hän saa puhelun Biminin lentokentällä olevalta Lecteriltä. Lecter vakuuttaa Starlingille, ettei hän aio jahdata tätä, ja pyytää tältä samanlaista huomaavaisuutta. Starling kuitenkin vastaa, ettei se ole mahdollista. Sitten Lecter sulkee puhelimen sanoen, että hänellä on ”päivällinen vanhan ystävän kanssa”. Hän lähtee seuraamaan Biminiin juuri saapunutta Chiltonia, joka on pakomatkalla karanneen Lecterin vuoksi.

Rooleissa

Tuotanto
Näyttelijöiden valinta
Jodie Foster osoitti kiinnostuksensa Clarice Starlingin rooliin luettuaan Thomas Harrisin alkuperäisen romaanin. Hän oli juuri voittanut parhaan naispääosan Oscar-palkinnon roolistaan draamaelokuvassa Syytetty, mutta ohjaaja Jonathan Demme epäili silti Fosterin sopivuutta Starlingin rooliin. Demme halusi kiinnittää alun perin Michelle Pfeifferin, jonka kanssa hän oli tehnyt yhteistyötä ohjatessaan elokuvan Gangsterin heila, jossa Pfeiffer esitti pääosaa. Kun Pfeiffer kieltäytyi Starlingin roolista, Foster sai osan hahmoon osoittaman innostuksensa johdosta.
Hannibal Lecterin roolia varten Demme lähestyi alun perin Sean Connerya, joka kuitenkin kieltäytyi osasta. Tämän jälkeen roolia tarjottiin Anthony Hopkinsille, jonka roolisuorituksesta draamaelokuvassa Elefanttimies Demme oli hyvin vaikuttunut. Lecterin rooliin harkittiin myös Derek Jacobia ja Daniel Day-Lewisia.
Kuvaaminen
Elokuvan kuvaaminen käynnistyi vuoden 1989 marraskuussa ja päättyi vuoden 1990 maaliskuussa. Suurin osa elokuvasta kuvattiin Pittsburghin kaupungissa Pennsylvanian osavaltiossa, mutta joitakin elokuvan kohtauksia kuvattiin myös Länsi-Virginian osavaltion pohjoisosassa. Elokuvan vankimielisairaalaan sijoittuvat kohtaukset kuvattiin Pennsylvanian Canonsburgin psykiatrisessa sairaalassa, Western Centerissä. Myös FBI osallistui harvinaisella tavalla elokuvan kuvaamiseen, sillä se salli kuvausryhmän taltioida materiaalia elokuvaan FBI-agenttien koulutuskeskuksesta Quanticossa. Osa FBI:n henkilöstöstä myös esiintyi elokuvassa pienissä rooleissa.
Erikoisagentti John E. Douglas jonka perusteella Jack Crafordin hahmo kehitettiin, avusti auliisti näyttelijä Scott Glenniä mm. näyttämällä tälle niitä raakoja poliisivalokuvia joita erikoisagentit joutuvat tutkimaan päivittäin; Glenn sisäistikin rikostutkijan roolinsa todella hyvin.
Vastaanotto
Uhrilampaat oli ilmestymisvuonnaan suuri menestys. Se keräsi avausviikonloppuna Yhdysvalloissa yli 13 ja yhteensä yli 130 miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 272,7 miljoonaa dollaria. Uhrilampaat voitti kaikki merkittävimmät viisi Oscar-palkintoa: paras elokuva, paras miespääosa, paras naispääosa, paras ohjaus ja paras sovitettu käsikirjoitus. Se oli kolmas elokuva, joka voitti viisi tärkeintä kategoriaa (muut ovat Tapahtui eräänä yönä ja Yksi lensi yli käenpesän). Lisäksi Jodie Foster palkittiin roolistaan myös Baftalla ja Golden Globella, Anthony Hopkins Baftalla. Hopkins esiintyy elokuvassa vain 17 minuutin ajan, ja se on edelleen lyhin roolisuoritus, jolla on voitettu miespääosan Oscar.
Palkintoja
Oscarit
Paras elokuva
Paras miespääosa: Anthony Hopkins
Paras naispääosa: Jodie Foster
Paras ohjaus: Jonathan Demme
Paras sovitettu käsikirjoitus: Ted Tally
Ehdokkaana:
Paras leikkaus: Craig McKay
Paras äänitys: Tom Fleischman, Christopher Newman
Baftat
Paras miespääosa: Anthony Hopkins
Paras naispääosa: Jodie Foster
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras sovitettu käsikirjoitus: Ted Tally
Paras ohjaus: Jonathan Demme
Paras kuvaus: Tak Fujimoto
Paras leikkaus: Craig McKay
Paras elokuvamusiikki: Howard Shore
Paras äänitys: Skip Lievsay, Christopher Newman, Tom Fleischman
Golden Globet
Paras naispääosa draamaelokuvassa: Jodie Foster
Ehdokkaana:
Paras draamaelokuva
Paras miespääosa draamaelokuvassa: Anthony Hopkins
Paras ohjaus: Jonathan Demme
Paras käsikirjoitus: Ted Tally
Jatko-osat
Elokuvalle on tehty kolme jatko-osaa, joista kahdessa ensimmäisessä Anthony Hopkins esittää Hannibal Lecteriä. Vuonna 2001 ilmestyi elokuva Hannibal, joka seuraa alkuperäisen elokuvan tapahtumia, ja vuonna 2002 Punainen lohikäärme, joka sijoittuu Uhrilampaita edeltävään aikaan. Vuonna 2006 ilmestyi Nuori Hannibal, joka kertoo Hannibal Lecterin elämäntarinan.
Lähteet

Aiheesta muualla
Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.

Antti Selkokari:

Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvat
Luokka:Vuoden 1991 elokuvat
Luokka:Psykologiset jännityselokuvat
Luokka:Rikoselokuvat
Luokka:Jonathan Demmen ohjaamat elokuvat
Luokka:Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Luokka:Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Luokka:Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Luokka:Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Luokka:Romaaneihin perustuvat elokuvat
Luokka:Elokuvat kannibalismista
Luokka:Sarjamurhaajaelokuvat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Onko Punainen lohikäärme -elokuvasta tehty uutta versiota vuoden 2002 jälkeen?


Pienteholaserhoito eli LLLT (low-level laser (light) therapy) on lääketieteellinen hoitomuoto, jossa käytetään lasereita tai LED-valoja paikallisesti kudosten toiminnan muuttamiseksi. Hoidosta käytetään myös nimitystä valobiomodulaatio (photobiomodulation), sillä on tiedostettu että laservalon lisäksi myös normaali (ei-koherentti) valo tuottaa samat vaikutukset.
Lääketieteessä korkeatehoisia lasereita käytetään kudoksen ablaatioon, mutta pienitehoisten laserien väitetään stimuloivan kudosta ja edistävän solujen toimintaa. Tutkimuksissa pyritään tällä hetkellä selvittämään, onko tällä hoitomuodolla merkittäviä hoitovaikutuksia erilaisten sairaustilojen hoidossa.
Hoito toteutetaan käytännössä aina joko punaisella valolla (λ = 630-690 nm) tai lähi-infrapunalla (λ = 780-1072 nm), sillä valon biologisten vaikutusten on havaittu ilmenevän vain näillä aallonpituuksilla.[1] Valon annostelulla näyttäisi olevan tietty terapeuttinen leveys, jonka alittaminen ja ylittäminen johtaa hoitotehon puutteeseen.[2]
Lääketieteellinen käyttö

Pienteholaserhoidon toimivuudesta ei ole vielä lääketieteellisen yhteisön konsensusta, mutta useat meta-analyysit ja kliiniset tutkimukset antavat viitettä mahdollisesta tehokkuudesta erilaisiin hoitoaiheisiin kuten
alaselkäkipu[3]
kaljuuntuminen[4]
kilpirauhasen vajaatoiminta[5]
lihaskipu[6]
olkapään jänneongelmat[7]
rintasyöpään liittyvä imunestekierron häiriö[8]
suun limakalvon tulehdus[9]
viisaudenhampaan poiston komplikaatiot[10]
On alustavaa näyttöä pienteholaserhoidon mahdollisesta hyödystä aristavaan dentiiniin,[11] fibromyalgiaan,[12] huuliherpekseen,[13] jäätyneeseen olkapäähän,[14] kroonisiin nivelvaivoihin,[15] leukanivelen ongelmiin,[16] niskakipuun[17], nivelreumaan[18] ja palovammojen arpiin.[19] Sen sijaan näyttö hoidon tehosta haavojen paranemiseen,[20] nivelrikkoon,[21] oikomishoitoon liittyvään kipuun[22] ja viivästyneeseen lihaskipuun (DOMS)[23] on ristiriitaista.
Vaikka onkin pitkään ehdotettu, että LLLT voisi olla hyödyksi haavojen paranemisnopeuteen, toimivia parametreja (annos, valolähde, aallonpituus, jne.) ei ole tunnistettu.[20] Samoin laserien käyttö kroonisen parodontiitin ja hammasimplantteja ympäröivien tulehdusten hoidossa on ehdotettu, mutta ei ole riittävää näyttöä että pienteholaserhoito olisi tehokkaampi kuin perinteiset hoitomenetelmät.[24]
Pienteholaserien vaikutuksista julkaistaan paljon tutkimusta. PubMed-tietokannan mukaan vuonna 2014 julkaistiin aiheeseen liittyen yli 400 tieteellistä artikkelia.[25] ClinicalTrials.gov-tietokannan mukaan LLLT:n tehoa selvitetään parhaillaan kliinisissä tutkimuksissa useisiin erilaisiin sairaustiloihin.[26]
Eläintutkimukset
Eläintutkimuksissa on pyritty selvittämään pienteholaserhoidon hyödyllisyyttä erilaisiin lääketieteellisiin hoitoaiheisiin kuten allerginen astma,[27] Alzheimerin tauti,[28] ateroskleroosi,[29] diabetes,[30][31][32] hermovaurio,[33] keuhkovaurio,[34] koliitti,[35] kurkunpääntulehdus,[36] luutulehdus[37], maksan paraneminen,[38] MS-tauti,[39] niveltulehdus,[40] Parkinsonin tauti,[41] parodontiitti,[42] sydämen vajaatoiminta,[43] silmänpohjan ikärappeuma[44] ja sydäninfarkti[45].
Vaikutusmekanismit
Pienteholaserhoidon vaikutusten uskotaan johtuvan sähkömagneettisen spektrin tiettyjen aallonpituuksien (punainen valo, lähi-infrapuna) vaikutuksista mitokondrioiden soluhengitysentsyymi sytokromioksidaasin toimintaan.[1][46][47] Valon vaikutuksesta muuttunut mitokondrion toiminta johtaa muutoksiin geenien ilmentymisessä ja solusignaloinnissa.
On vielä osittain epäselvää, mihin kudoksiin käytettynä LLLT toimii ja mitkä hoitoparametrit (aallonpituus, annos, hoidon kesto, koherenssi, pulssitus) johtavat parhaisiin hoitotuloksiin.[48] Aallonpituus valitaan yleensä hoidettavan vaivan perusteella. Punainen valo läpäisee kudosta heikommin kuin lähi-infrapuna, joten sitä käytetään yleensä pinnallisten vaivojen hoitoon.
Hoitolaitteet
Pienteholaserhoitoa on annettu kliinisissä tutkimuksissa laajalla kirjolla laservalolaitteita. Laitteiden tuottaman valon aallonpituus, teho, pulssitus sekä muut parametrit vaihtelevat mallista riippuen.
Hoitolaitteita markkinoidaan pitkälti terveydenhuoltoalan toimijoille. Markkinoilla on kuitenkin myös kuluttajille tarkoitettuja kotikäyttöisiä laitteita, kuten kaljuuntumisen hoitoon tarkoitetut Theradome, iGrow ja HairMax LaserComb hoitolaitteet.[49][50] Myös Suomessa markkinoidaan joitakin pienteholasertuotteita.[51]
Yksi ristiriidan aihe on ollut, voiko hoidon toteuttaa ainoastaan koherentilla laservalolla, vai toimivatko myös muut valonlähteet kuten LED samalla tavalla. Alan tutkijat ovat esittäneet, että vaikutuksen aikaansaamiseksi ei tarvita laservaloa.[52][53] Erityisesti monissa eläintutkimuksissa on käytetty monokromaattisia LED-valoja. Polykromaattisen valon kuten auringonvalon tai hehku-/halogeenilamppujen valon hoidollista käyttöä ei ole vielä tutkittu merkittävästi.
Ristiriidat
Pienteholaserhoidon tehokkuuteen liittyen on kohdistunut paljon epäilyjä. Valohoitolaitteita markkinoidaan myös useisiin hoitoaiheisiin, joiden osalta tutkimusnäyttöä ei juurikaan ole.
Esimerkiksi Quackwatch-sivuston johtopäätös LLLT-hoidosta oli (2009), että näyttöä LLLT:n tehosta väliaikaisessa kivun lievityksestä on olemassa, mutta "ei ole syytä uskoa että [hoito] vaikuttaisi minkään sairauden kulkuun tai olisi tehokkaampi kuin muut lämmitysmenetelmät"[54] Kuitenkin, tämä skeptinen näkökanta saattaa olla vanhentunut, sillä kyseisen raportin jälkeen on julkaistu huomattavasti uutta kliinistä tutkimusta aiheeseen liittyen.
On lukuisia sairaustiloja, joiden hoitamisesta pienteholaserhoidolla ei ole saatu myönteisiä tutkimustuloksia. Esimerkiksi kymmenillä miljoonilla dollareilla rahoitetussa aivohalvauspotilaiden hoitoon keskittyneessä NEST-tutkimussarjassa hoidosta ei havaittu lainkaan hyötyä.[55] On ehdotettu, että osa näistä negatiivisista tuloksista selittyisi epäsopivilla hoitoparametreilla kuten liian pienellä annoksella.[56][57]
Pienteholaserhoito Suomessa ja maailmalla
Pekka J. Pöntinen julkaisi vuonna 1988 kirjan Laser Lääketieteellisenä hoitomuotona, jossa hän käsitteli laajasti sen ajan tutkimustietoa pienteholaserhoidosta. Vuonna 1989 julkaistiin myös suomalainen kliininen tutkimus aiheeseen liittyen.[58]
Viime vuosina aiheesta on julkaistu Suomessa joitakin opinnäytetöitä aiheesta[59][60], mutta muuta lääketieteellistä keskustelua aiheesta ei ole vielä käyty. Vuonna 2015 julkaistussa Käypä hoito -näytönastekatsauksessa tehtiin johtopäätös "Laserhoito saattaa helpottaa käsiniveloireita".[61]
Suomessa toimii järjestö nimeltä Suomen lääketieteellinen laseryhdistys (SLLY), mutta järjestöllä ei juurikaan ole lääkärijäseniä. Laserhoitoa myydään palveluna noin kymmenellä eri paikkakunnalla. Ruotsissa toimii myös Svenska Laser-Medicinska Sällskapet (SLMS).
Maailmalla merkittävin alan yhdistys on World Association for Laser Therapy (WALT). WALT on laatinut joitakin menetelmä- ja annossuosituksia PLH-tutkimuksia ja kliinistä käyttöä varten.
Suurin osa pienteholaseria koskevista tutkimuksista on tehty Brasiliassa, Turkissa ja Iranissa. Kuitenkin myös useat Euroopan maat kuten Italia, Kroatia, Espanja, Tšekki, Ruotsi, Norja, Kreikka ja Itävalta ovat tuottaneet tutkimustietoa pienteholaserhoidosta. Osa tutkimuskirjallisuudesta on kielimuurin takana venäjän ja ukrainan kielisessä tiedekirjallisuudessa.
Katso myös
Kirkasvalohoito
Lähteet

Luokka:Lääketieteelliset hoidot
Luokka:Terapia


Caravaggio (29. syyskuuta 1571 Milano – 18. heinäkuuta 1610 Porto Ercole; oikealta nimeltään Michelangelo Merisi da Caravaggio; hänestä käytetään hänen kotikylänsä nimeä) oli italialainen taidemaalari barokin ajalta. Hän maalasi dramaattisia, isokokoisia töitä pyhimyksistä ja muista uskonnollisista aiheista. Hänen tummasävyisissä töissään on erityisen mestarillista valon ja varjon käyttö chiaroscurolla sekä ihmisen ihon ja lihaksiston kuvaaminen.
Elämä
Nuoruus
Caravaggio syntyi vuonna 1571 Milanossa. Hänen isänsä Fermo Merisi oli Caravaggion markiisin arkkitehti ja tilanhoitaja. Hänen äitinsä Lucia Aratori oli syntynyt vauraaseen perheeseen. Caravaggion vanhemmilla oli hyvät välit Sforzan ja Colonnan hallitsijasukujen kanssa.
Vuonna 1576 Milanoon levisi ruttoepidemia, jota perhe pakeni Caravaggioon Bergamon lieppeillä. Sittemmin Caravaggio tunnettiin kaupungin nimellä. Vuonna 1577 Caravaggion isä kuoli ja hänen äitinsä jäi lastensa yksinhuoltajaksi kuolemaansa saakka vuonna 1584. Caravaggio aloitti opintonsa taidemaalariksi samana vuonna kuin hänen äitinsä kuoli. Hänen opettajansa oli milanolainen taidemaalari Simone Peterzano, joka itse oli ollut venetsialaisen Tizianin oppilas. Peterzanon opissa Caravaggio tutustui Lombardian renessanssiajan taiteeseen, joka oli lähempänä saksalaista naturalismia kuin roomalaista manierismia.
Rooma

Vuonna 1592 Caravaggio lähti Milanosta Roomaan, sillä hän oli osallistunut riitoihin ja tappeluihin. Hän saapui Roomaan kodittomana ja rahattomana, mutta hän pääsi töihin paavi Klemens VIII:n hovimaalarin Giuseppe Cesarin oppilaaksi maalaten kukkia ja hedelmiä. Cesarin ateljeessa työskennellessään Caravaggio maalasi muun muassa ensimmäisen teoksensa Hedelmää kuorivan pojan, Pojan ja hedelmäkorin ja Nuoren sairaan Bacchuksen.
Caravaggio lähti Cesarin ateljeesta vuonna 1595 ja tutustui kardinaali Francesco Maria del Monteen, josta tuli hänen mesenaattinsa. Del Monte ihastui Caravaggion maalauksiin, kuten Ennustajaan ja Korttihuijareihin, jotka edustivat roomalaisessa taiteessa aiemmin vierasta realismia. Korttihuijarit oli Caravaggion uran virstanpylväs, josta on tehty viisikymmentä kopiota. Caravaggion ystäviin kuuluivat maalari Prospero Orsi, arkkitehti Onorio Longhi ja sisilialainen taiteilija Mario Minniti. Minniti oli mallina Caravaggion maalauksissa, esimerkiksi teoksissa Poika ja hedelmäkori ja Liskon puraisema poika. Caravaggio maalasi Del Montelle lisää jokapäiväisten aiheiden maalauksia, kuten Muusikot, Luutunsoittaja, Bacchus ja Liskon puraisema poika. Hän siirtyi tekemään maalauksia Raamatun aiheista, joista ensimmäinen oli Katuva Magdaleena. Jatkossa hän maalasi myös uskonnolliset teokset Pyhä Franciskus ekstaasissa, Lepohetki pakomatkalla Egyptiin, Pyhä Katariina Aleksandrialainen, Isaakin uhraus, Martta ja Maria Magdaleena ja Judit leikkaa Holoferneen pään irti.
Vuonna 1599 Caravaggio sai del Monten avulla työksi maalata kolme apostoli Matteusta esittävää maalausta San Luigi dei Francesin kirkon Contrarelli-kappeliin. Kaksi ensimmäistä teosta, Matteuksen marttyyrikuolema ja Matteuksen kutsuminen, olivat sensaatio Roomassa. Caravaggiolta tilattiin enemmän uskonnollisia töitä, mutta hänen maalaustensa väkivalta, kidutus ja kuolema olivat sen ajan ihmisistä rahvaanomaista. Caravaggion luonnonmukaiset maalaukset poikkesivat suuresti Michelangelon klassisesta idealismista, johon roomalaiset olivat mieltyneet. Hänen töitään syytettiin myös kristillisyyden pilkkaamisesta. Paavalin kääntymys närkästytti erästä Santa Maria del Popolon viranomaista, jonka mielestä Caravaggio oli maalannut hevosen Paavalia keskeisemmälle paikalle. Madonna ja käärme maalattiin Pietarinkirkon sivualttarille, mutta se otettiin pois jo kahden päivän kuluttua ja siirrettiin Sant'Anna dei Palafrenierin kirkkoon, koska maalausta pidettiin herjaavana. Lakimies Laerzio Albertin Santa Maria della Scalan kirkkoon tilaama Neitsyen kuolema herätti suurta pahennusta. Caravaggion aikalainen Luigi Mancini kirjoitti, että Caravaggio oli ottanut Neitsyt Marian malliksi kuolleen prostituoidun, joka oli hukkunut Tiberiin. Toinen aikalainen Giovanni Baglioni puolestaan esitti, että skandaalin syy oli Marian paljaat jalat. Silti Peter Paul Rubens ylisti Neitsyen kuolemaa Caravaggion mestariteokseksi ja sai mesenaattinsa, Mantovan herttuan Vincenzo Conzagan ostamaan sen vuonna 1607.
Napoli, Malta ja Sisilia
Caravaggio joutui usein katutappeluihin, mistä johtuen hänen nimensä päätyi 1600-luvun Rooman poliisin merkintöihin. 29. toukokuuta 1606 Caravaggio tappoi kaksintaistelussa nuoren miehen nimeltä Ranuccio Tomassoni. Kaksintaistelua edelsi Caravaggion ja Tomassonin välinen kärhämä. Yhteenotolle on esitetty monia eri syitä, kuten riita prostituoidusta, uhkapelistä tai pallopelistä. Del Monte ei voinut enää suojella Caravaggiota Rooman viranomaisilta, jotka halusivat saada hänet oikeuden eteen. Caravaggio kuitenkin pakeni Roomasta Napoliin, jossa häntä suojeli Colonnan suku. Napolissa Caravaggio työsti kirkkoihin maalauksia ennen kuin hän purjehti Maltalle. Hän toivoi saavansa töitä Maltan ritarikunnan suurmestarilta Alof de Wignacourtlta. Wignacourt löi Caravaggion ritariksi ja nimitti hänet Maltan ritarikunnan viralliseksi maalariksi. Caravaggio maalasi Maltan ritarikunnalle uransa suurikokoisimman maalauksen Johannes Kastajan mestauksen, joka oli myös hänen ainoa teoksensa, johon Caravaggio laittoi allekirjoituksensa. Vuoden 1608 elokuussa Caravaggio kuitenkin pidätettiin ja vangittiin syytettynä pahoinpitelystä. Hänet erotettiin Maltan ritarikunnasta ja hän pakeni Maltalta.
Caravaggio matkusti Sisiliaan, jossa hänen vanha ystävänsä Mario Minniti asui perheensä kanssa Syrakusassa. Caravaggio sai Syrakusassa ja Messinassa arvovaltaisia ja hyvin maksettuja tilauksia, mutta hän lähti Sisiliasta vain yhdeksän kuukauden oleskelun jälkeen. Hän palasi Napoliin Colonnojen luokse. Napolissa Caravaggion kimppuun hyökättiin ja hänen kasvonsa haavoittuivat. Hän maalasi Salomen Johannes Kastajan pään käsissään ja lähetti sen de Vignacourtille anteeksipyynnöksi, jotta hän voisi palata Maltalle. Caravaggio maalasi teoksen Pyhä Franciskus meditoi, joka on Carpineto Romanon Pyhän Pietarin kirkossa. Kopio maalauksesta on Chiesa di Santa Maria Immacolata a via Veneton kirkossa Roomassa. Sitä luultiin aiemmin Caravaggion maalaukseksi, mutta teosten restauroinnissa se paljastui kopioksi, jonka tekijä on oletettavasti Bartolomeo Manfredi.[1]
Caravaggio maalasi Daavidin ja Goljatin pään kardinaali Scipione Borgheselle, joka oli paavi Paavali V:n sukulaispoika. Borghese oli Euroopan suurimpia taiteenkerääjiä, joka keräsi Caravaggion töiden lisäksi Tizianin, Rafaelin ja Gian Lorenzo Berninin teoksia. Caravaggio toivoi Borghesen kautta Paavali V:n kutsuvan hänet takaisin Roomaan. Vuonna 1610 hän sai tietää, että hänelle Roomassa langetettu kuolemantuomio oli kumottu. Hänen viimeiseksi maalaukseksi jäi Pyhän Ursulan marttyyrikuolema. Caravaggio aikoi palata Roomaan, mutta hän kuoli kuumeeseen kesken matkan Porto Ercolessa Toscanassa. Vuonna 2010 tutkijat löysivät Caravaggion luut, jotka tunnistettiin DNA-kartoituksella ja hiiliajoituksella.[2]
Jälkimaine
Caravaggion Matteus-aiheiset maalaukset Contarelli-kappelissa innoittivat uraansa aloittavia roomalaisia taidemaalareita. Ensimmäisiä Caravaggion seuraajia olivat Orazio Gentileschi ja Giovanni Baglione. Gentileschi oli Caravaggiota vanhempi, mutta hän päätyi Englannin kuningas Kaarle I:n hovimaalariksi. Hänen tyttärestään Artemisia Gentileschista tuli yksi ensimmäisistä naispuolisista taidemaalareista, jotka maalasivat historiallisia ja uskonnollisia maalauksia ajalla, jolloin niiden kaltaisten herooisten teemojen katsottiin olevan naisten ulottumattomissa. Sen sijaan Baglionea Caravaggio syytti maalaustensa tyylin ja aiheiden plagioinnista. Vuonna 1603 Baglione haastoi Caravaggion kunnianloukkauksesta oikeudenkäyntiin, jossa Caravaggio todettiin syylliseksi ja vangittiin kahdeksi viikoksi. Caravaggion kuoltua Baglione kuitenkin kirjoitti hänen ensimmäisen elämäkertansa. Myöhemmin Caravaggiota seurasivat Carlo Saraceni, Bartolomeo Manfredi ja Orazio Borgianni. Napolissa Caravaggio innoitti Battistello Caraccioloa ja Carlo Sellitoa. Caravaggion teoksista ottivat oppia myös 1620-luvulla Utrechtin alankomaalaiset taidemaalarit, mukaan lukien Hendrick ter Bruggen, Gerard van Honthorst, Andries Both ja Dirck van Baburen.
Italialainen taidehistorioitsija Roberto Longhi piti Caravaggiota yhtenä suurimmissa länsimaalaisista taidemaalareista. Hän kirjoitti Caravaggion perinnöstä: "Ribera, Vermeer, La Tour ja Rembrandt eivät olisi olleet olemassa ilman häntä. Ja Delacroix'n, Courbet'n ja Manet'n taide olisi ollut tyystin erilaista."[3]
Caravaggio ja Suomi
Taidemaalari Antero Kahila on maalannut rekonstruktion Caravaggion maalauksesta Pyhä Matteus ja enkeli. Alkuperäisteos tuhoutui toisen maailmansota aikana, kun liittoutuneiden ilmapommitus Berliiniin sytytti tulipalon Bode-museossa (silloinen Kaiser-Friedrich-museo). Mustavalkoisten valokuvien ja taustatutkimusten perusteella toteutettu rekonstruktio valmistui vuonna 2008. Se oli esillä Sinebrychoffin taidemuseon näyttelyssä, jossa oli mukana työhön liittyvää materiaalia.[4]
Teoksia
1592 - 1599

Hedelmää kuoriva poika, 1592.
Poika ja hedelmäkori, 1593.
Ennustaja, 1594.
Korttihuijarit, 1594.
Katuva Magdaleena, 1594.
Muusikot, 1595.
Pyhä Franciskus ekstaasissa, 1595.
Liskon puraisema poika, 1596.
Luutunsoittaja, 1596.
Bacchus, 1596.
Lepohetki pakomatkalla Egyptiin, 1597.
Medusa, 1597.
Pyhä Katariina Aleksandrialainen, 1598.
Isaakin uhraus, 1598.
Martta ja Maria Magdaleena, 1598.
Judit leikkaa Holoferneen pään irti, 1598.
Narkissos, 1599.

1600 - 1606

Matteuksen kutsuminen, 1600.
Matteuksen marttyyrikuolema, 1600.
Pietarin ristiinnaulitseminen, 1601.
Paavalin kääntymys, 1601.
Emmauksen ateria, 1601.
Amor Vincet Omnia, 1602.
Kristuksen ristiltäotto, 1602.
Pyhä Matteus ja enkeli, 1602.
Johannes Kastaja erämaassa, 1604-1605.
Ecce Homo, 1605.
Pyhä Hieronymus, 1605.
Madonna ja käärme, 1606.
Neitsyen kuolema, 1606.

1606 - 1610

Johannes Kastajan mestaus, 1608.
Salome Johannes Kastajan pää käsissään, 1609.
Pyhä Franciskus meditoi, 1610.
Daavid ja Goljatin pää, 1610.
Pyhän Ursulan marttyyrikuolema, 1610.

Lähteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Luokka:Barokkitaiteilijat
Luokka:Italialaiset taidemaalarit
Luokka:Vuonna 1571 syntyneet
Luokka:Vuonna 1610 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Caravaggio


Ruumis tarkoittaa ihmisen tai eläimen sekä elävää että kuollutta elimistöä.
Elävä
Elävän ruumiin tutkimista kutsutaan anatomiaksi. Ainoastaan elävää ruumista tarkoittavia sanoja ovat vartalo ja keho. Suomenkielinen sana keho keksittiin Lääketieteen sanastolautakunnan ja Kielitoimiston ensimmäisen hoitajan Hannes Tepon yhteistyön tuloksena vuonna 1945, kun lääketieteen piirissä syntyi tarve sanallisesti erotella kuollut ja elävä ruumis toisistaan. On mahdollista, että sanalle keho otettiin mallia sukulaiskielestämme virosta, jossa elävää ruumista tarkoittaa sana keha; toisaalta sana keho esiintyy jo Elias Lönnrotin sanakirjassa kehän synonyyminä.[1]
Kuollut

Kuollutta ruumista kutsutaan myös kalmoksi. Vanha kalmon synonyymi on myös hunnu, joka on oikeastaan säilynyt vain sanonnassa "joutua hunninkoon / hunningolle", tarkoittaen "kalmistoon". Kansanrunous tuntee myös hahmon "Hunnun Herra", varhaisen lähetyssaarnaajan. Nimen selityksenä kristittyjen krusifiksit ja puheet ruumiista ja ylösnousemuksesta.[2] Kuolemaa tarkoittava sana kalma viittaa joskus vainajaan tai kuolleeseen ruumiiseen. Sekaannusten välttämiseksi sanasta kalma on johdettu jo 1940-luvulla uudissana kalmo tarkoittamaan vain kuollutta ruumista; sanan keksi kielilautakunta vuonna 1948.[1] Kuolleesta tai kuolevasta ruumiista on ennen käytetty myös nimitystä marras, mutta marras viittaa myös muuhun kuolevaan (esimerkiksi luonto syksyllä, marraskesi) aaveisiin ja kuoleman enteisiin.
Monesti kuolleesta ruumiista käytetään nimitystä vainaja, kun halutaan korostaa kuolleen henkilön henkistä puolta. Kuollutta eläimen ruumista kutsutaan usein raadoksi tai haaskaksi, teuraseläimillä ruhoksi.
Arkeologiassa ja toisinaan muutenkin ruumista, yleensä pitkälle hajonnutta, voidaan kutsua ihmisen jäännöksiksi. Kuolleen ruumiin tutkimista kutsutaan patologiaksi.
Katso myös
Hautaus
Hautajaiset
Kalmisto
Kuolema
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Ihmisen anatomia
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Fredrik Elias Pettersson (s. 12. marraskuuta 1998 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, joka pelaa NHL-joukkue Vancouver Canucksin organisaatiossa. Seura varasi hänet koko NHL:n varaustilaisuuden viidentenä pelaajana kesällä 2017. Pettersson on pelipaikaltaan keskushyökkääjä,[1] mutta hän osaa pelata myös laidassa.[2]
Ura
Seuraura

Pettersson on Ånge IK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Timrå IK:hon. Pettersson oli kaudella 2013–2014 seuran U16-junioreiden paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 3+7=10. Kaudella 2014–2015 hän oli J18 Elitissä Timrån paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 11+16=27 ja Pettersson voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +24. Hän voitti myös koko J18 Allsvenskanin piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 20+18=38 sekä tehotilaston lukemalla +17. Lisäksi Pettersson voitti sarjan pudotuspelien pistepörssin tehoilla 5+9=14. Hän voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin pronssia. 16-vuotias Pettersson teki samalla kaudella Timrån J20-junioreissa kuudessa runkosarjaottelussa 13 tehopistettä ja hän jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Filip Landerin kanssa lukemalla +10.[2]
Kaudella 2015–2016 Pettersson nousi Timrån miesten joukkueeseen. Hän pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa 25 runkosarjaottelua tehopistein 3+6=9 ja viisi nousukarsintasarjan ottelua tehden neljä syöttöpistettä. Pettersson jakoi nousukarsinnoissa joukkueensa sisäisen tehotilaston voiton Jonathan Dahlénin ja Didrik Strömbergin kanssa lukemalla +4. Kaudella 2016–2017 hän löi itsensä läpi Allsvenskanissa ja teki 43 runkosarjaottelussa tehot 19+22=41 ja kolmessa nousukarsintasarjan ottelussa tehot 2+4=6. Pettersson oli Timrån toiseksi paras pistemies Jonathan Dahlénin jälkeen ja sijoittui koko sarjan pistepörssissä yhdeksänneksi. Hän voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +15.[2]
Vancouver Canucks varasi Petterssonin ensimmäisellä kierroksella koko NHL:n varaustilaisuuden viidentenä pelaajana kesällä 2017. Hän oli myös varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu Euroopassa pelannut hyökkääjä sekä ruotsalaispelaaja. Petterssonille tarjottiin tulokassopimusta jo samana kesänä, mutta hän kuitenkin yllättäen kieltäytyi tekemästä sitä sekä osallistumasta Canucksin harjoitusleirille, sillä Pettersson ei kokenut olevansa vielä valmis NHL:ään.[3]
Pettersson siirtyi kaudeksi 2017–2018 kolmivuotisella sopimuksella SHL-joukkue Växjö Lakers HC:hen. Hän pelasi ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigassa 24. elokuuta 2017 vieraissa tšekkiläistä HC Libereciä vastaan. Pettersson merkittiin Lakersin ykkösketjun vasempaan laitaan suomalaisten Janne Pesosen ja Tuomas Kiiskisen viereen.[4] Hän sai ottelussa jääaikaa 16.14 minuuttia. Pettersson teki myös ensimmäisen pääsarjamaalinsa.[5] SHL-debyyttinsä hän teki runkosarjan avauskierroksella 17. syyskuuta 2017 Brynäs IF:ää vastaan. Pettersson sai ottelussa jääaikaa 15.40 minuuttia. Hän sai myös syöttöpisteen Joel Perssonin tekemään ylivoimamaaliin.[6] SHL-uransa avausmaalin Pettersson teki 19. lokakuuta 2017 Malmö Redhawksia vastaan.[7] Hän teki SHL-uransa ensimmäisen kypärätempun 26. lokakuuta 2017 Frölunda HC:tä vastaan.[8] Petterssonin toinen syntyi ylivoimalla. Hän keräsi Lakersin 7-3-voittoon päättyneessä ottelussa myös kaksi syöttöpistettä Robert Rosénin tekemiin maaleihin.[9]
Yhteensä Petterssonin SHL:n tulokaskausi 2017–2018 toi 44 runkosarjaottelussa tehot 24+32=56 ja 13 playoff-ottelussa tehot 10+9=19. Hän voitti koko runkosarjan pistepörssin ja jakoi maalipörssin toisen sijan joukkuetoverinsa Andrew Calofin kanssa edellään vain Frölunda HC:n Victor Olofsson. Runkosarjan päätöskierroksella 10. maaliskuuta 2018 vieraissa Linköpings HC:tä vastaan Pettersson rikkoi maalillaan ja kauden 55. tehopisteellään Ruotsin pääsarjatason kaikkien aikojen tulokkaiden piste-ennätyksen, joka oli Kent Nilssonin hallussa kaudelta 1975–1976. Ennätys kasvoi ottelussa vielä yhdellä syöttöpisteellä.[10] Hän voitti myös SHL:n tehotilaston lukemalla +27. Mestarien liigassa Pettersson teki 11 ottelussa tehot 6+3=9. Hän oli Lakersin paras maalintekijä.[2] Pettersson voitti CHL-hopeaa.
Pettersson voitti myös kevään 2018 pudotuspelien piste-, maali- ja syöttöpörssin. Saman kauden aikana sekä liigan runkosarjan että pudotuspelien pistepörssin voittoon on yltänyt vain Mika Nieminen kaudella 1994–1995. Pettersson teki myös koko kauden tehopisteet yhteen laskettuna (34+41=75) Ruotsin pääsarjatason uuden alle 20-vuotiaiden piste-ennätyksen, jonka hän ylitti peräti 14 tehopisteellä ennätyksen edelliseltä haltijalta Henrik Sediniltä (61 tehopistettä kaudella 1999–2000). Pettersson voitti myös pudotuspelien tehotilaston lukemalla +17. Hän ratkaisi Lakersille Ruotsin-mestaruuden tehtyään neljännessä finaaliottelussa 22. huhtikuuta 2018 vieraissa Skellefteå AIK:ta vastaan kaksi maalia, joista ensimmäinen jäi Lakersin 0–5-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi.[11] Pettersson palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Stefan Liv Memorial Trophylla. Hänet palkittiin myös SHL:n arvokkaimpana pelaajana, vuoden hyökkääjänä ja vuoden tulokkaana.[2] Pettersson valittiin myös Euroopan Jääkiekkoseurojen liiton toimesta Euroopan parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.[12]
Toukokuussa 2018 Pettersson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Vancouver Canucksin kanssa.[13][14] Hän otti syksyn harjoitusleirin päätteeksi paikan seuran NHL-kauden 2018–2019 avauskokoonpanosta. Pettersson teki NHL-debyyttinsä näin ollen runkosarjan avauskierroksella 4. lokakuuta 2018 Calgary Flamesia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.46 minuuttia. Pettersson teki myös NHL-uransa avausmaalin ja sai syöttöpisteen Nikolai Goldobinin osumaan. Pettersson valittiin ottelun ykköstähdeksi.[15] Hänet valittiin NHL:n lokakuun kuukauden tulokkaaksi. 2. marraskuuta 2018 Petterssonista tuli NHL-historian kaikkien aikojen kuudes ja 2000-luvun ensimmäinen pelaaja, joka on onnistunut tekemään kauden yhdeksässä ensimmäisessä ottelussaan vähintään yhdeksän maalia.[16]
Maajoukkueura

Pettersson edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Petterssonin turnaus päättyi kuitenkin viidenteen otteluun alkulohkossa Sveitsiä vastaan peukalovamman vuoksi.[17] Yhteensä hän on pelannut seitsemän A-maaottelua tehopistein 1+2=3.[2] Pettersson teki A-maajoukkuedebyyttinsä ennen MM-kilpailuja pelatussa Sweden Hockey Gamesissa 28. huhtikuuta 2018 Tukholman Hovetissa Venäjää vastaan. Hänet merkittiin Ruotsin kakkosketjun vasempaan laitaan Mikael Backlundin ja Adrian Kempen viereen.[18] Petterssonin ensimmäinen A-maajoukkuemaali syntyi itse MM-kilpailuissa 7. toukokuuta 2018 Tanskan Kööpenhaminassa alkulohkon ottelussa ylivoimalla Ranskaa vastaan.[19]
Pettersson pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2017 ja 2018, joista jälkimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän jakoi vuoden 2018 turnauksessa Ruotsin sisäisen pistepörssin voiton Lias Anderssonin ja Alexander Nylanderin kanssa tehoilla 5+2=7.[2]
Pettersson pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti hopeaa.[2] Pettersson valittiin Suomea vastaan pelatun finaaliottelun päätteeksi Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi.[20]
Pettersson pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Yhteensä Pettersson on pelannut 26 nuorten ja 28 poikien maaottelua.[2]
Pelityyli
Jatkoaika.comin verkkolehden Markus Suhonen korostaa kirjoittamassaan artikkelissa Petterssonin hyökkäysalueen ominaisuuksia.[21] Hänen mukaansa Pettersson kykenee pelisilmänsä ansiosta rakentamaan joukkueelleen maalintekotilanteita. Lahjakkaan kiekonkäsittelyn kautta hän voittaa yksi vastaan yksi -tilanteita, ja "hänen liikkumisensa luistimilla on sulavaa mutta erittäin terävää".[21]
Elite Prospects -sivuston analyysin mukaan Pettersson on ovela ja ketterä kahden suunnan hyökkääjä, jota voi kokonaisvaltaisesti peluuttaa kaikissa hyökkääjän rooleissa. Futureconsiderations.ca -sivuston mukaan hän on energinen hyökkääjä, jolla on hyvät kädet, työmoraali ja hyökkäyspään taidot. Petterssonia kuvaillaan myös vaaralliseksi pelaajaksi yksi vastaan yksi -tilanteissa.[2] Häntä on verrattu pelityyliltään muun muassa Sedinin kaksosiin, Danieliin ja Henrikiin.[22]
Muuta
Petterssonin isoveli Emil pelaa NHL-joukkue Nashville Predatorsin organisaatiossa.[2]
Tilastot

2015–2016Timrå IKAllsvenskan253690–––––U18717842016–2017Timrå IKAllsvenskan4319224114–––––JMM601102017–2018Växjö Lakers HCSHL442432561413109194 JMM75270MM512301 kausiyhteensäSHL4424325614131091942 kauttayhteensäAllsvenskan6822285014–––––
Lähteet
 at
 at
 at
Viitteet

Luokka:Ruotsalaiset jääkiekkoilijat
Luokka:Jääkiekon maailmanmestarit
Luokka:Vancouver Canucksin pelaajat
Luokka:Vancouver Canucksin varaamat pelaajat
Luokka:Vuonna 1998 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt

Mikä oli Fredrik Pettersson ensimmäinen NHL seura?