Beninin tasavalta eli Benin (vuoteen 1975 Dahomey) on valtio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat lännessä Togo, pohjoisessa Burkina Faso ja Niger, sekä idässä Nigeria. Etelässä Benin rajoittuu Guineanlahteen. Beninin virallinen pääkaupunki on Porto-Novo, mutta hallitus kokoontuu Cotonoussa.
Beninistä laivattiin lukemattomia orjia Amerikkaan 1700- ja 1800-luvulla. Sen jälkeen kun maa itsenäistyi Ranskan alaisuudesta vuonna 1960, siellä tehtiin lukuisia vallankaappauksia. Vuosina 1975–1989 se oli marxilainen valtio, Beninin kansantasavalta. Asukkaita on 42 etnisestä ryhmästä. Asutus keskittyy maan eteläosaan. Maatalouden tulot tulevat pääasiassa puuvillasta.[1]
Historia
Ennen siirtomaavaltaa
Nykyisen Beninin alueella on ollut ihmisasutusta kivikaudelta lähtien.[2] Pohjoisen kanta-asukkaita ovat gurmat, jotka idästä tulleet barbat työnsivät kohti koillista. Etelän kansoja ovat fonit ja heille sukua olevat adžat. 1400–1800-luvuilla maan koillisosa kuului Bariban valtakuntaan.[3]

Portugalilaiset saapuivat maan rannikolle 1400-luvulla. Orjarannikkona tunnetusta alueesta tuli 1500-luvulla yksi Afrikan suurimmista orjakaupan keskuksista. Ranskalaiset, hollantilaiset ja englantilaiset rakensivat sinne linnoituksia ja kauppapaikkoja. Rannikkoalueen valtioita olivat Ouidah, Allada ja Adjatché. Niiden asukkaat harjoittivat metsästystä, kalastusta ja käsityöammatteja. Fonit perustivat viimeistään 1600-luvulla merkittävän Dahomeyn valtion. Sen asukkaiden pääelinkeinoja olivat kuokkaviljely ja rannikolla kalastus. Käsityöammatit olivat pitkälle kehittyneitä. Dahomeyn yhteiskuntajärjestelmä perustui perinteiseen patriarkaalismiin, feodalismiin ja orjuuteen.[3]
Orjakauppa vahingoitti suuresti alueen yhteisöjä. 1700-luvun alussa Ouidahin kautta vietiin vuosittain 16–20 tuhatta orjaa. Orjakauppaa jatkettiin 1800-luvun loppupuolelle saakka sen virallisesta kiellosta huolimatta. Orjakauppiaiden toiminta synnytti alueen kansojen välille sotia, joiden seurauksena kokonaiset seudut autioituivat. Britannia ja Ranska pyrkivät hyötymään paikallisten valtioiden heikentymisestä. 1880-luvun loppuun mennessä rannikkoseudusta tuli Ranskan protektoraatti.[3]
Siirtomaavallan aika

Porto-Novosta muodostui 1890-luvulla Ranskan siirtomaavallan tukikohta. Marraskuussa 1892 ranskalaisten onnistui vallata Dahomeyn pääkaupunki Abomey. Sen hallitsija Béhanzin jatkoi taistelua seuraavan vuoden loppuun saakka. Vuonna 1894 Dahomeysta ja sen eteläpuolisesta alueesta tuli Ranskan siirtomaa, Ranskan Dahomey. Vuonna 1897 ranskalaiset valloittivat Bariban pääkaupungin Nikkin. Seuraavana vuonna Bariba jaettiin Ranskan Dahomeyn ja brittiläisen Nigerin rannikon protektoraatin kesken. Ranskan ja Britannian välisen rajan määrittelemisen jälkeen Dahomey liitettiin vuonna 1904 Ranskan Länsi-Afrikkaan. Siirtomaaisännät pakottivat paikallisen väestön maksamaan veroja, suorittamaan pakkotöitä ja rakentamaan rauta- ja maanteitä. Maatalous keskittyi öljypalmun viljelyyn.[3]
Ensimmäisen maailmansodan aikaiset raskaat verot ja sotilaiden pakko-otot synnyttivät vuosina 1916–1917 kapinoita eri puolilla maata. Euroopassa opiskelleet dahomeylaiset perustivat vuonna 1910 ranskalaisen Ihmisoikeusliigan osaston, joka vuonna 1923 järjesti Porto-Novossa siirtomaavallan vastaisen mielenosoituksen. Maan eteläosan vallanneet levottomuudet tukahdutettiin ankarasti. 1920–1930-luvuilla perustettiin ensimmäiset sanomalehdet, joista merkittävin oli Cotonoussa ilmestynyt antikolonialistinen Voix du Dahomey (”Dahomeyn ääni”).[3]
Dahomeyn teollisuus, liikenne ja rakennustoiminta alkoivat kehittyä toisen maailmansodan jälkeen. Maahan muodostui kansallinen sivistyneistö, porvaristo ja työväenluokka. Vapautusliikkeen nousu pakotti ranskalaiset myönnytyksiin. Vuonna 1946 Dahomeysta tuli Ranskan unioniin kuulunut merentakainen territorio. Ranskan kuvernöörin yhteyteen perustettiin neuvoa antava elin. Ensimmäiset poliittiset puolueet syntyivät alueellisten, kansallisuus- ja uskontorajojen mukaan. Sodan jälkeen perustetut ammattiliitot järjestivät vuonna 1952 yleislakon, jonka tuloksena pakkotyöjärjestelmä lakkautettiin ja hyväksyttiin työlainsäädäntö. Vuonna 1957 muodostettiin Dahomeyn ensimmäinen hallitusneuvosto, jonka johtajaksi tuli edistyspuolueen Sourou Migan Apithy. Vuonna 1958 järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen Dahomeysta muodostettiin Ranskan yhteisöön kuulunut autonominen tasavalta. Perustuslaki hyväksyttiin helmikuussa 1959.[3]
Itsenäisyyden aika

Dahomeyn tasavalta julistettiin itsenäiseksi tasavallaksi 1. elokuuta 1960. Samalla se erosi Ranskan yhteisöstä. Uusi perustuslaki hyväksyttiin marraskuussa. Joulukuussa järjestyissä vaaleissa maan ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Hubert Maga. Kansalliskokouksen voitti Magan johtama Dahomeyn yhtenäisyyspuolue, joka seuraavana vuonna julistettiin maan ainoaksi puolueeksi. Huhtikuussa 1961 Magan hallitus solmi Ranskan kanssa yhteistyösopimuksen, joka antoi entisille siirtomaaisännille huomattavan roolin Dahomeyn taloudessa ja poliittisessa elämässä. Maan taloudellinen tilanne heikkeni, riippumattomat ammattiliitot kiellettiin, poliittiset ja heimoristiriidat syvenivät.[4]
Lokakuussa 1963 järjestetty yleislakko johti hallituksen eroon. Ammattiliittojen tuella valta siirtyi eversti Christophe Soglon johtaman armeijan esikunnan käsiin, joka hajotti kansalliskokouksen ja kielsi yhtenäisyyspuolueen toiminnan. Tammikuussa 1964 hyväksyttiin uusi monipuoluejärjestelmän sallinut perustuslaki. Samaan aikaan järjestetyissä vaaleissa presidentiksi valittiin Sourou-Migan Apithy ja varapresidentiksi (pääministeriksi) Justin Ahomadegbé, jotka molemmat edustivat vasta perustettua Dahomeyn demokraattista puoluetta. Uusi hallitus jatkoi yhteistyötä Ranskan kanssa. Sen toimintaa vaikeutti kahden johtajan välinen kilpailu.[4]
Vuonna 1965 ammattiliittojen ja opiskelijoiden tukema armeija syrjäytti Apithyn ja Ahomadegbén ja siirsi vallan upseerien muodostamalle väliaikaiselle hallitukselle. Uusi presidenttivaltainen perustuslaki hyväksyttiin maaliskuussa 1968. Sotilaat kielsivät syrjäytettyjen poliitisten johtajien toiminnan ja asettivat ehdokkaakseen Émile Zinsoun, joka samana vuonna valittiin presidentiksi. Zinsoun hallitus tukahdutti opposition toiminnan ja jatkoi yhteistyötä länsimaiden kanssa.[4]
Joulukuussa 1969 tapahtui jälleen uusi sotilasvallankaappaus. Sotilaat kutsuivat Magan, Apithyn ja Ahomadegbén takaisin maahan jatkamaan poliittista toimintaansa. Vuoden 1970 vaalien jälkeen perustettiin Magan, Apithyn ja Ahomadegbén muodostama presidenttineuvosto, jonka johtotehtäviä oli tarkoitus vaihtaa kahden vuoden välein. Virkamiesten ja porvariston tukema hallitus osoittautui kykenemättömäksi ratkaisemaan maan taloudellisia, alueellisia ja etnisiä ongelmia.[4]

Armeijan varaesikuntapäällikkö Mathieu Kérékoun johtamat upseerit kaappasivat vallan lokakuussa 1972. Sotilashallitus ilmoitti tavoitteekseen maan poliittisen ja taloudellisen riippumattomuuden lujittamisen. Ulkomaisen pääoman määräysvallasta pyrittiin vapautumaan lisäämällä valtion taloudellista ohjausta. Hallituksen yhteyteen vuonna 1972 perustetun sotilasneuvoston korvasi seuraavana vuonna armeijan, poliisin ja kansalaisjärjestöjen edustajista koostunut kansallinen vallankumousneuvosto, joka marraskuussa 1974 julisti tavoitteekseen sosialismin rakentamisen. Marraskuussa 1975 perustettiin Beninin kansan vallankumouspuolue, jonka keskuskomitean puheenjohtajaksi valittiin Kérékou. Samalla päätettiin maan nimen muuttamisesta Beninin kansantasavallaksi[4] (muinainen Beninin kuningaskunta sijaitsi nykyisen Nigerian alueella).[5]
Beninin kansantasavalta

Vuonna 1977 hyväksytty Beninin kansantasavallan perustuslaki vahvisti maan sosialistisen suuntauksen. Marraskuussa 1979 pidettiin uuden lainsäädäntöelimen, kansallisen vallankumouskokouksen ensimmäiset vaalit. Helmikuussa 1980 kokous valitsi Kérékoun Beninin presidentiksi.[4] Taloutta pyrittiin kehittämään valtionyhtiöitä ja osuuskuntia perustamalla, mutta samalla jatkettiin yhteistyötä myös ulkomaisten yritysten kanssa. Ranskan ja muiden länsimaiden ohella laajennettiin suhteita Neuvostoliittoon ja muihin sosialistisiin maihin.[6]
Vuonna 1989 Kérékou äänestettiin kolmannelle presidenttikaudelleen. Marxismi-leninismistä valtion virallisena ideologiana luovuttiin. Maassa oli useita hallituksen vastaisia lakkoja ja mielenosoituksia.[7]
Beninin tasavalta
1990-luvun alussa Kérékou taipui koti- ja ulkomaiseen paineeseen laillistaen monipuoluejärjestelmän ja järjestäen vapaat vaalit 1991. Vaaleissa Kérékoun seuraajaksi nousi pääministeri Nicéphore Soglo. Vuoden 1996 presidentinvaaleissa Kérékou nousi kuitenkin jälleen valtaan ja uusi kautensa vuoden 2001 vaaleissa, joita häviäjät syyttivät vilpillisiksi.
Maaliskuussa 2006 Yayi Boni voitti presidentinvaalit. Huhtikuussa 2007 hänen puolueensa voitti enemmistön parlamentissä.[7]
Vuoden 2008 paikallisvaalit olivat sekasortoiset, vaaleja jouduttiin lykkäämään ja keskusvaalilautakunnan jäseniä joutui syytteeseen kymmenientuhansien vaalilippujen varastamisesta. Hallitus lupasi luoda tietokoneelle talletetun pysyvän äänestäjäluettelon tulevia vaaleja varten.[8]
Politiikka

Benin on tasavalta, jossa presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johdossa. Pääministeriä ei ole. Presidentti valitaan viideksi vuodeksi yleisillä ja yhtäläisillä vaaleilla. Yksikamarisessa eduskunnassa on 83 kansanedustajaa, jotka valitaan neljän vuoden kaudelle yleisillä vaaleilla. Äänioikeuden ikäraja on 18 vuotta.[9]
Beninin presidenttinä on toiminut vuodesta 2016 liikemies ja poliitikko Patrice Talon.
Vuoden 2015 parlamenttivaalien jälkeen suurimmat puolueet ovat Force Cauris pour un Bénin émergent eli FCBE (33 paikkaa), L'Union fait la Nation eli UN (13 paikkaa) ja Parti du renouveau démocratique PRD (10 paikkaa).[10]
Puolustusvoimat
Beninin puolustusvoimat muodostuvat maavoimista, ilmavoimista ja laivastosta. Varusmiespalvelu alkaa 21-vuotiaana ja kestää 18 kuukautta. Sekä miehet että naiset voivat hakeutua vapaaehtoisiksi jo 18 vuotta täytettyään.[9] Ilmavoimilla on neljä italialaista A109HO Hirundo -hyökkäyshelikopteria, Aérospatiale AS350B Ecureuil -kuljetushelikopteri ja kaksi kuljetuskonetta: DHC-6 Twin Otter ja Hawkerin Hawker-Siddeley HS748.[11]
Merivoimilla on puolustettavanaan vain 120km pitkä rannikkokaistale, missä ne taistelevat merirosvoja vastaan pienillä kiinteillä ilmatäytteisillä aluksilla.[12]
Benin on pyrkinyt ulkosuhteissaan sovittelijan rooliin Liberian, Guinea-Bissaun ja Togon viimeaikaisissa kriiseissä. Se lähetti joukkojaan YK:n alaisuuteen Haitiin. Beniniläisiä rauhanturvaajia toimii Norsunluurannikolla ja Kongon demokraattisessa tasavallassa.[13]
Benin on Länsi-Afrikan talousyhteisö ECOWASin jäsen.[14] Beninillä on ollut YK:n turvallisuusneuvostossa paikka vuosina 1976–1977 ja 2004–2005.[15]
Benin on yksi Afrikan vakaimmista demokratioista, vaikka korruptio rehottaakin maassa.[16]
Aluejako
Benin on jaettu kahteentoista depatementtiin (départements), jotka on jaettu edelleen 77 piirikuntaan (communes). Ne jakautuvat pienempiin piirikuntaosiin (arrondissements) ja nämä vielä kyliin tai kaupunginosiin.[17]

Beninin departementit[18]HallintoaluePääkaupunkiPinta-ala (km2)Väkiluku (1.7.2006)AliboriKandi25 683619 900AtakoraNatitingou20 459634 600AtlantiqueOuidah3 233982 300BorgouParakou25 310861 900CollinesSavalou13 561625 700KouffoDogbo-Tota2 404621 800DongaDjougou10 691400 200LittoralCotonou79719 900MonoLokossa1 396403 000OuéméPorto-Novo2 835836 400PlateauSakété1 865461 700ZouAbomey5 106673 500
Maantiede

Benin voidaan jakaa viiteen maantieteelliseen vyöhykkeeseen. Etelässä kasvaa palmuja laguunien pilkkomalla rannikkovyöhykkeellä. Pohjoisessa rautapitoinen savimaa vuorottelee soisempien alueiden kanssa ja tarjoaa kasvualustan öljypalmuille. Maan keskiosa on metsäisää, paikoin kumpuilevaa savannia. Atacoran vuoristo maan luoteisosassa on maan korkeinta seutua, koillisosa taas kuuluu Nigerjoen laaksoon.[19] Beninin korkein kohta on Mont Sokbaro (658 m).[9]
Rannikkokaistaleella on kaksi sadekautta, touko–kesäkuussa ja lokakuussa. Maan pohjoisosassa on vain yksi sadekausi, joka alkaa touko–kesäkuussa ja jatkuu lokaakuuhun asti.[20]
Ihmisen vuosisatoja jatkunut toiminta ja kuivemmaksi muuttuva ilmasto ovat tuhonneet suuren osan Beninin luonnontilaisista metsistä. Ikimetsää on jäljellä pieninä laikkuina kosteilla alueilla, lukuisissa uskonnollisista syistä suojatuissa metsiköissä sekä joenvarsimetsissä. Viimeisiä jäljellä olevia joenvarsimetsiä pyritäänkin suojelemaan pirstaloitumiselta. FAO arvioi vuonna 1980, että vain 0,4 prosenttia Beninin pinta-alasta oli oikeaa tiheää metsää. Savanni on hallitseva ekosysteemi. Maassa elää noin 3000 kasvilajia, selvästi vähemmän kuin kosteammissa naapurimaissa. Noin kolmannes näistä on joenvarsimetsien lajeja.[21]
Beninin kallioperässä vallitsevia syväkivilajeja ovat migmatiitit, gneissit ja graniitit. Sedimenttikiviä on kahdella alueella. Maan luoteisosassa on sedimenttivyöhyke, joka jatkuu Togon ja Ghanan puolelle. Etelässä on itä-länsisuuntainen paksu sedimenttikerrostuma. Molemmista on löytynyt fosfaatteja. Suurimittaisen fosfaattikaivostoiminnan ei kuitenkaan ole arvioitu kannattavan. Kalkkikivialueilta louhitaan sekä marmoria että sementin raaka-ainetta.[22]
Pendjarin kansallispuisto Beninin luoteisosassa yhdistyy Nigerin W-kansallispuistoon. Siellä on virtahepoja, leijonia, puhveleita, elefantteja, apinoita, antilooppeja ja yli 300 lajia lintuja.[23]
Abomeyn kuninkaalliset palatsit maan keskiosassa on Unescon maailmanperintökohde.[24]
Talous

1980-luvun lopulla silloinen keskusjohtoinen sosialistinen valtio alkoi etsiä apua länsimaista ja siirtyi vuonna 1990 markkinatalouteen. Entisiä valtion toimintoja on yksityistetty, ja hallitus on luvannut IMF:lle jatkaa yksityistämistä.[13] Vaikka Beninin talous onkin kasvanut paljon viime vuosina, maa on silti yksi maailman köyhimmistä maista.[16]
Maan talous perustuu maataloudelle, joka tuottaa 33 prosenttia bruttokansantuotteesta.[9] Merkittävimmät ruokakasvit ovat kassava (tapioka, maniokki), jamssi ja maissi. Tärkein vientituote on puuvilla, joka tuo 80 prosenttia vientituloista.[13] Maa onkin yksi Afrikan suurimmista puuvillan tuottajista.[16] Puuvillapelloilla käytetyt hyönteismyrkyt muodostavat ympäristöriskin. 1900-luvun lopussa viljelijöitä kuoli DDT:n sukuisen aineen käyttöön. Palmuöljy oli tärkeä tuote 1980-luvulla, ja sen viljelyn lisäämista harkitaan jälleen. Palmuöljyn pelätään kuitenkin syrjäyttävän ravintokasvien viljelyä maan tiheästi asutussa eteläosassa.[25]
1980-luvun alussa Beninin edustalta alettiin porata öljyä pienehköstä esiintymästä. Tuotanto on loppunut, mutta uusia kaivauskohteita etsitään.[13] Maassa on myös marmoria ja kalkkikiveä sekä pieniä kultaesiintymiä, mutta kaivannaisten hyödyntäminen on vähäistä, lähinnä puuttuvan infrastruktuurin takia.[25]
Beninin tuottamasta sähköstä 100 megawattia tulee vesivoimasta, 249 megawattia dieselin ja raskaan polttoölyn käyttämisestä. Maahan on suunnitteilla neljä aurinkovoimalaa, joiden yhteenlaskettu teho on 45 MW. Sähköliittymä on noin kolmanneksella kotitalouksista: kaupungeissa yli puolella mutta maaseudulla alle kymmenellä prosentilla.[26]
Liikenne
Beninissä on kuusi lentokenttää, mutta vain yhden kiitotie on päällystetty. Vesiväylää on 150km Niger-joessa maan pohjoisrajalla. Ainoa merkittävä satamakaupunki on Cotonou.[9] Naapurimaista pääsee Beniniin myös maanteitse. Esimerkiksi matka Nigerin Niameystä Cotonouhun kestää 13–15 tuntia, Togon Lomésta Cotonouhun kolme tuntia. Linja-autoja kulkee harvakseltaan ja ne saattavat olla täynnä, joten monille reiteille suositellaan kimppataksien eli bush taxin käyttämistä. Nämä ovat yleensä farmariautoja, joskus minibusseja, jotka on muunnettu joukkoliikennevälineiksi lisäämällä penkkejä.[27] Kaupungeissa ja kylissä tavallinen kuljetusväline on Zemidjan.
Rautateitä Beninissä on 438 kilometriä. Rautatieverkostoa kehitetään parhaillaan: se korjataan perusteellisesti ja rakenteilla on yhteys naapurivaltio Nigerin pääkaupunkiin Niameyhyn.
Väestö
Etniset ryhmät ja uskonnot

Beninin väestö on keskittynyt maan eteläosaan. Suurin etninen ryhmä ovat fonit, joihin kuuluu 39 prosenttia väestöstä. Muita etnisiä ryhmiä ovat muun muassa adjat (noin 15 prosenttia), jorubat (noin 12 prosenttia), sombat ja baribat.[9]
Suuri osa väestöstä tunnustaa perinteistä animistista uskoa, jonka muodot vaihtelevat eri etnisillä ryhmillä. Kristittyjä on noin 35 prosenttia ja muslimeita noin 20 prosenttia väestöstä. Monet nimellisesti islamiin tai kristinuskoon kääntyneet harjoittavat kuitenkin myös animistista uskoa.[13]
Kielet

Ethnologue: Languages of the World-kirjan laskujen mukaan Beninissä puhutaan 53 kieltä.[28] Maan virallinen kieli on ranska.[29]

Beninin suurimmat kielet (yli 300 000 puhujaa Beninissä)[28]nimipuhujialaskentavuosimuutaAdja360 0002006Monojoesta eteläänBariba460 0001995Keski- ja pohjoisosassaFon1,4 milj.2006Gun320 0002006Lounaisosassa ja NigeriassaHausa800 0002006Atagora, BorgouJoruba465 0002006Porto-Novo, kaupungit, kylät
Kansanterveys
Beninissä on yleinen HIV/AIDS-epidemia: noin 1,2 prosenttia aikuisista arveltiin olevan HIV-positiivisia vuonna 2006. Ensimmäinen tapaus diagnosoitiin vuonna 1986. Virusta on havaittu eniten seksityöläisillä ja heidän asiakkaillaan, rekkakuskeilla, verenluovuttajilla, nuorilla ihmisillä ja tuberkuloosipotilailla.[30] Vuosina 2001-2007 HIV:tä kantavien määrä kasvoi hitaammin kuin väestön kokonaismäärä, joten tartunnan saaneiden prosenttiosuus pieneni hiukan. Vuonna 2007 arvioitiin, että noin 20000 ihmistä olisi tarvinnut antiretroviraalilääkitystä, ja noin puolet heistä sai sitä. Hoitoa saavien määrä on kasvanut nopeasti, sillä vuonna 2004 se oli alle 20 prosenttia. Aidsiin vuosittain kuolleiden määrä kääntyi hitaaseen laskuun vuonna 2004.[31]
Vuonna 2007 arvioitiin, että Benin saattaa saavuttaa todennäköisesti kolme YK:n vuosituhattavoitteista: koulutukseen, tasa-arvoon ja tartuntatauteihin liittyvät tavoitteet.[32] Vuonna 2010 uutisoitiin, että Benin oli etenemässä kohti näitä tavoitteita maailman 20 parhaan maan joukossa.[33]
Lapsikuolleisuus on erittäin korkea, sillä Maailman terveysjärjestön vuoden 2015 yhteenvedon mukaan 10,0 prosenttia beniniläisistä lapsista kuoli ennen 5-vuotispäiväänsä.[34][35] Vuoden 2008 tilastojen mukaan 20prosenttia lasten kuolemista johtui malariasta, mutta vain 12prosenttia malariaan sairastuneista lapsista sai siihen oikeaa lääkitystä. Synnytyksissä on mukana koulutettu kätilö useasti, mutta silti 100000 synnytyksestä 405 päättyi äidin kuolemaan vielä vuonna 2015.[36]
Beniniläisten eliniänodote on keskimäärin 57 vuotta: miehillä noin 55 ja naisilla noin 59 vuotta.[16]
Kulttuuri
Kansallinen identiteetti
Benin on kulttuurillisesti epäyhtenäinen valtio, koska sen alueelle on siirtynyt väestöä eri suunnista vuosisatojen aikana. Kansallinen identiteetti on varsinkin maaseudun asukkaille vähemmän tärkeä kuin kuuluminen tiettyyn etniseen ryhmään. Suurin ryhmä, fonit, ovat Dahomeyn kuningaskunnan perustajien jälkeläisiä. Heidän kielensä on lähellä adjojen ja gunien kieltä. Etelässä on afrobrasilialainen yhteisö, johon kuuluu eurooppalaisten kanssa tekemisissä olleita afrikkalaisia ja Brasiliasta palanneiden entisten orjien jälkeäisiä.[37] Fulanit eli pulit ovat jatkaneet pitkään paimentolaiselintapaansa ja säilyttäneet erilliskulttuurin myös asettuessaan aloilleen. Monet heistä ovat töissä armeijassa.[19]
Fonien uskonnollinen perinne keskittyy esi-isien kunnioittamiseen. Dahomeyn kuningaskunnan loistoaikoina kuninkaallisten esi-isien vuotuinen muistojuhla huipentui satojen orjien tai sotavankien uhraamiseen. Tavalliset perheet pitivät kotonaan puista patsasta, johon hierottiin palmuöljyä rukouksena esi-isille, jotta perhe ja koko kylä saisivat suojelusta. Näitä patsaita kaiverretaan edelleen.[38]
Ruoka
Tyypillinen beniniläinen arkiateria koostuu hiilihydraattipitoisesta puurosta tai muhennoksesta ja kastikkeesta, jossa on kasviksia ja lihaa tai kalaa. Perusmuhennoksen raaka-aine vaihtelee alueittain: etelässä käytetään riisiä, maissia ja maniokkia, kun taas pohjoisosassa käytetään hirssiä, durraa ja jamssia.[19]
Vodoun

Voodoon on arveltu olevan lähtöisin Beninistä ja levinneen orjaksi myytyjen beniniläisten mukana.[39]
Musiikki

Menestyneimpiin afrikkalaisiin muusikoihin kuuluva laulaja Angelique Kidjo on beniniläinen.[40]
Kirjallisuus

Beninin kirjailijat ovat nousseet kaupunkien koulutetusta luokasta, kuten historioitsija Paul Hazoumé ja filosofi Paulin Houndtonji.[19]
Kuvataide
Koulutus
Beninissä koulu alkaa kuusivuotiaana. Ala-asteella opiskelu on pakollista ja ilmaista. Kuusivuotisen ala-asteen jälkeen voi siirtyä kolmevuotiselle yläasteelle, sieltä kolmevuotiseen ammattikouluun tai lukioon, joka johtaa yliopisto-opintoihin.[41] Ala-asteen jälkeen opetus on ollut maksullista, mutta vuonna 2007 koulumaksuista päätettiin luopua.[42] Opetuskieli on ranska. Paikalliskieliä ja englantia opetetaan yläasteella, lukiossa ja yliopistossa.[41]
Beninissä on vain yksi korkeakoulu, Beninin yliopisto Cotonoussa.[19] Se on perustettu vuonna 1970. Nykyisin yliopistossa on kaikkiaan yli 40000 koko- tai osa-aikaista opiskelijaa.[43]
Urheilu
Beninissä ehdottomasti suosituin urheilulaji on jalkapallo, mutta myös rugby ja tennis ovat erittäin suosittuja.[44]
Benin on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1972 alkaen, mutta jätti vuoden 1976 kisat väliin. Se ei ole saavuttanut yhtään mitalia.[45] Beninin jalkapallomaajoukkue ei ole kertaakaan esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa, ja Afrikan-mestaruuskilpailuissakin Benin on ollut mukana vain kerran, vuonna 2004. FIFA-rankingissa maa oli marraskuussa 2017 sijalla 79.[46] Maassa on 110 jalkapalloseuraa, joissa pelaa 7800 rekisteröitynyttä pelaajaa.[47]
Kulttuurivaihto
Grand-Popossa toimii suomalais-afrikkalainen kulttuurikeskus ja taiteilijaresidenssi Villa Karo.[48]
Lähteet

Aiheesta muualla

Mathurin C. Houngnikpo, Samuel Decalo, Historical Dictionary of Benin, Rowman & Littlefield, 2013. Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:43 Afrikka


Nämä hahmot esiintyvät Pokémon Adventures -mangassa.

Päähenkilöt
Red
Red () perustuu Rediin, ensimmäisten Pokémon-pelien päähenkilöön, mistä johtuen hän muistuttaa pitkälti Pokémon-animesarjan päähenkilö Ash Ketchumia. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Red, Green & Blue ja FireRed & LeafGreen. Red on kotoisin Pallet Townista Kanton alueelta. Vaikka hän aloittikin Pokémon-kouluttajan uransa muiden tapaan 11-vuotiaana, hän oli oppinut käsittelemään Pokémoneja jo paljon aiemmin ja omisti jo joitakin. Aikanaan hän nousi Pokémon-mestariksi. Koska Redillä on Professori Oakin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Hän on todella hyvä Pokémon-ottelija, minkä takia häntä kutsutaankin toisinaan nimellä "Taistelija".
Blue
Blue Oak () perustuu ensimmäisten Pokémon-pelien, Pokémon Redin ja Greenin, kilpailijahahmoon, Blueen. Tämän vuoksi hän muistuttaa ulkoisesti pitkälti Pokémon-animesarjan Gary Oakia, mutta luonteeltaan Blue on paljon hiljaisempi ja sisäänvetäytyneempi kuin animevastineensa. Bluen isoisä onkin Garyn tapaan Professori Oak. Blue on keskeinen päähenkilö luvuissa Red, Green & Blue ja FireRed & LeafGreen. Hän on kotoisin Pallet Townista Kanton alueelta. Nuorena hän oli Chuckin, Cianwood Cityn salijohtajan opetuksessa. Blue kohtasi tulevan kilpailijansa Redin ensi kertaa Pallet Townin metsässä, jossa he molemmat näkivät Mew'n. Bluen ja Redin välit ovat aluksi kylmät, mutta he alkavat ajan myötä arvostaa toisiaan ja lopulta liittoutuivat keskenään taistellakseen Rakettiryhmää vastaan. He kohtaavat lopulta myös Pokémon-liigan loppuottelussa, jonka Red kuitenkin onnistui voittamaan. Bluesta tulee myöhemmin Viridian Cityn salipäällikkö Giovannin kadottua, aivan kuten peleissä. Koska Bluella on professori Oakin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Hänen erikoistaitonsa kouluttajana ovatkin antaneet hänelle lisänimen "Kouluttaja". Mangan alkuperäiskielisessä versiossa Bluen ja Greenin nimet ovat toisin päin, joten näitä hahmoja ei tule sekoittaa toisiinsa nimien perusteella.
Green
Greenin () ulkomuoto perustuu käyttämättä jääneeseen pelaajahahmoon, jota alun perin piti käyttää Pokémon Red ja Blue -peleissä, mutta joka ilmestyikin lopulta vasta Pokémon FireRed ja LeafGreen -peleissä nimellä Leaf, jotka olivat edellä mainittujen pelien paranneltuja versioita. Green on keskeinen päähenkilö luvuissa Red, Green & Blue ja FireRed & LeafGreen. Hän on kotoisin Pallet Townista Kanton alueelta. Viisi vuotta ennen Red, Green & Blue -luvun alkua, naamioitu mies Ho-oh kidnappasi vasta viisivuotiaan Greenin. Naamioitu mies antoi Greenille Jigglypuffin. Naamioidun miehen luona Green tapasi Silverin ja ystävystyi tämän kanssa. Muutamaa vuotta myöhemmin molemmat lapset pakenivat kidnappaajansa piilopaikasta. Kidnappaus sai Greenille aikaan ornitofobian (lintupelon), joka ei parantunut pitkään aikaan. Hän varasti aloituspokémoninsa Squirtlen professori Oakin laboratoriosta. Koska Greenillä on professori Oakin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Green on ovela ja nopeaälyinen ja hänen taitonaan on osata puhua muut pyörryksiin ja uskomaan jopa perättömiä valheita. Lisäksi hän on naamioitumisen mestari ja osaa käyttää Dittoaan naamiona, jotta voi naamioitua keneksi tahansa. Hänen erikoistaitonaan on Pokémonien kehittäminen, mistä hän onkin saanut lisänimen "Kehittäjä". Mangan alkuperäiskielisessä versiossa Greenin ja Bluen nimet ovat toisin päin, joten näitä hahmoja ei tule sekoittaa toisiinsa nimien perusteella.
Yellow
Yellow () tunnetaan myös nimellä Viridianin metsän Yellow (). Muista päähenkilöistä pääosin poiketen Yellow ei suoraan perustu mihinkään pelisarjan hahmoon. Hän on kotoisin Kanton alueelta. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Yellow ja FireRed & LeafGreen. Koska Yellowilla on professori Oakin antama Pokédex, joka kuului aiemmin Redille, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Hän pienikokoinen tyttö, joka usein piilottelee todellisen sukupuolensa paljastavan poninhäntänsä hattunsa alle, tekeytyen pojaksi. Hänen erikoistaitonaan on Pokémonien parantaminen. Tästä hän onkin saanut lisänimen "Parantaja". Yellow syntyi Viridianin metsässä. Siellä kerran joka kymmenes vuosi syntynyt lapsi saa Viridianin metsän voiman, joka mahdollistaa Yellow'nkin hallitsemat erikoistaidot. Näihin kuuluvat Pokémonien parantaminen kosketuksesta, Pokémonien tunteiden, mielten ja muistojen lukeminen, langan päässä olevien Poképallojen ohjaaminen sekä tarvittaessa kyky nostaa Pokémonien tasoa.
Gold
Gold () on kotoisin Johton alueelta. Gold on lapsenmielinen, ylpistelevä ja rakastaa uhkapelejä. Hän perustuu ulkonäöltään Pokémon Gold ja Silver -pelien pelaajahahmoon Ethaniin. Gold on keskeinen päähenkilö luvuissa Gold, Silver & Crystal ja HeartGold & SoulSilver. Hän vietti varhaislapsuutensa New Bark Townissa, eläen äitinsä ja lukuisten Pokémonien kanssa. Hän tapasi Silverin tämän varastaessa professori Elmiltä Totodilen, ottaen itse Cyndaquilin. Hän jahtaa Silveriä ympäri Johtoa. Myöhemmin hän ystävystyy Silverin ja Crystalin kanssa, ja he pysäyttävät Naamioidun miehen yhdessä Kanto-alueen Pokédex-haltijoiden kanssa. Professori Oak antoi Goldille Pokédexin, mikä tekee hänestä yhden seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Hänen erikoisalaansa on Pokémon-munien hautominen, tämän vuoksi hän onkin saanut lisänimen ”Hautoja”.
Silver
Silver () perustuu sekä ulkonäöltään että luonteeltaan Gold ja Silver -pelien kilpailijahahmoon, Silveriin. Silver on keskeinen päähenkilö luvuissa Gold, Silver & Crystal, FireRed & LeafGreen ja HeartGold & SoulSilver. Hän on kotoisin Viridian Citystä Kanton alueelta ja on kaupungin salinpäällikön, Giovannin, poika, jonka Naamioitu mies kaappasi hänen ollessaan hyvin nuori. Silver ja Blue pakenivat tämän piilopaikasta muutaman vuoden jälkeen. Silver vihaa Rakettiryhmää ja kokee olevansa vastuussa sen pysäyttämisestä syntyperänsä takia. Hän varasti professori Elmiltä Totodilen ja sai Goldista kilpailijan. Myöhemmin hän ystävystyy Goldin ja Crystalin kanssa, ja he pysäyttävät Naamioidun miehen yhdessä Kanto-alueen Pokédex-haltijoiden kanssa. Varastaessaan Totodilen Silver anasti samalla Pokédexin, mikä tekee hänestä yhden seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Hänen erikoisalaansa on pokémonien vaihtaminen, mistä johtuen hän on saanut lisänimen ”Vaihtaja”.
Crystal
Crystal () perustuu Crystal-pelissä esiintyneeseen, sarjan ensimmäiseen pelattavaan naispuoliseen hahmoon Krisiin; luvussa HeartGold & SoulSilver hänen vaatteensa ovat samat kuin vastaavien pelien naispuolisella pelaajahahmo Lyralla. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Gold, Silver & Crystal ja HeartGold & SoulSilver. Crystal on kotoisin Violet Citystä Johton alueelta. Ollessaan hyvin nuori Crystal loukkasi molemmat kätensä ja alkoi napata Pokémoneja käyttäen jalkojaan. Hänen kätensä paranivat, mutta hän jatkoi Poképallojen heittämistä jaloillaan ja hänestä tuli kuulu Pokémon-nappaaja. Kuultuaan Crystalin kyvystä professori Oak palkkasi hänet täyttämään Pokédexiä, mikä tekee hänestä yhden seitsemästätoista ”Pokédex-haltijasta”. Myöhemmin Crystal ystävystyy Goldin ja Silverin kanssa, ja he pysäyttävät Naamioidun miehen yhdessä Kanto-alueen Pokédex-haltijoiden kanssa. Crystal työskenteli Johto-alueella sijaitsevassa Pokémon-akatemiassa ennen työnsä saamista, ja hän lähettää akatemialle rahaa palkastaan. Hän onkin ainoa Pokédex-haltija, jonka pääsääntöisesti panostaa Pokédexin täyttämiseen. Hänen erikoisalaansa on Pokémonien nappaaminen, mistä johtuen hänellä on lisänimi ”Nappaaja”.
Ruby
Ruby () perustuu Ruby ja Sapphire -pelien miespuoliseen pelaaja- sekä kilpailijahahmoon Brendaniin. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Ruby & Sapphire, Emerald ja Omega Ruby & Alpha Sapphire. Ruby syntyi Goldenrod Cityssä Johton alueella, mutta muutti perheineen Hoennin alueelle hänen isänsä saatua paikan Petalburg Cityn salipäällikkönä. Ruby rakastaa Pokémon-kilpailuja ja karkaa kotoa, sillä hänen isänsä ei hyväksy tätä. Hän on kuitenkin harrastuksestaan huolimatta erittäin hyvä Pokémon-ottelija, vaikka pitääkin tämän puolen itsestään visusti salassa. Hän tapaa Sapphiren, jonka kanssa hän järjestää vedon: Ruby kerää 80-päivän aikana 20 Pokémon-kilpailunauhaa. Koska Rubylla on professori Birchin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Seikkailunsa aikana Ruby estää yhdessä Sapphiren kanssa Hoenn-aluetta uhkaavan tuhon. Hänen onnistui kerätä kaikki 20 kilpailunauhaa, joten hänet tunnetaan "Hoennin pokémon-kilpailujen valloittajana".
Sapphire
Sapphire Birch () perustuu Ruby ja Sapphire -pelien naispuoliseen pelaaja- sekä kilpailijahahmoon Mayhin. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Ruby & Sapphire, Emerald ja Omega Ruby & Alpha Sapphire. Sapphire syntyi ja  kasvoi Littleroot Townissa Hoenn-alueella. Hän auttaa isäänsä professori Birchiä Pokémon-datan keräämisessä. Sapphire on luonteeltaan poikatyttö, mutta hänellä on myös naisellinen puolensa, joka pääsee silloin tällöin valloilleen. Hän tapaa Rubyn, jonka kanssa hän järjestää vedon: Sapphire kerää 80-päivän aikana kahdeksan salimerkkiä Hoenn-alueelta. Koska Sapphirella on isänsä professori Birchin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Seikkailunsa aikana Sapphire estää yhdessä Rubyn kanssa Hoenn-aluetta uhkaavan tuhon. Hänen onnistui kerätä kaikki kahdeksan salimerkkiä Hoennin alueelta, joten hänet tunnetaan "Hoennin pokémon-salien valloittajana".
Emerald
Emerald () tunnetaan myös nimellä Rald (). Kuten Yellow, Emerald ei suoraan perustu peleissä esiintyviin hahmoihin. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Emerald ja Omega Ruby & Alpha Sapphire. Emerald syntyi Hoenn-alueella ja muutti Johtoon, missä hän päätyi Violet Cityn Pokémon Academyyn ja tutustui Crystaliin. Vuosia myöhemmin Professori Oak lähetti hänet Hoennin alueelliseen taistelurintamaan tutkimaan Jirachia, ja rintamapäälliköt haastoivat hänet keräämään seitsemän rintamasymbolia seitsemässä päivässä. Hänen onnistui kerätä kaikki rintamasymbolit, ja lisäksi hän esti yhdessä aiempien Pokédex-haltijoiden kanssa Guile Hideoutin suunnitelman toteutumisen. Kuudennen luvun aikana Emeraldilla on huomiota herättävä ulkonäkö: hänen hiuksensa on kammattu hieman voisarvea muistuttavaan muotoon, hänen otsassaan on kiinni vihreä nelikulmainen jalokivi, hän on kasvattanut kulmakarvoistaan kaksi erittäin pitkiksi, hänellä on käsissään mekaaniset pidennettävät osat, ja hän kävelee korokekengillä, joissa hän myös säilyttää Poképalloja, saadakseen lisää pituutta. Hän pukeutuu pitkälahkeisiin housuihin ja pitkähihaiseen paitaan (jonka selkäpuolella on numero 10 kuvastamassa hänen asemaansa kymmenentenä Pokédex-haltijana) peittääkseen lyhyytensä. Luvussa Omega & Alpha Sapphire hänen tukkansa on suora ja hän säilyttää eri paikoista saamaansa multaa kahdessa rinnan yli menevässä nauhassa, minkä lisäksi hän sijoittanut otsassaan olleen jalokiven vyöhönsä. Hänellä on paljon erilaisia teknisiä vempaimia, kuten E Shooter -ase (), jota hän käyttää riehuvien Pokémonien hillitsemiseen. Emeraldilla on kyky havaita Pokémonin syntypaikka vain katsomalla sitä. Koska Emeraldilla on professori Birchin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Hänen onnistui kerätä kaikki seitsemän rintamasymbolia taistelurintamalta, joten hänet tunnetaan "Hoennin taistelurintaman valloittajana".
Diamond
Diamond () perustuu Diamond ja Pearl -pelien miespuoliseen pelaajahahmoon Lucasiin. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Diamond & Pearl ja Platinum. Diamond syntyi ja kasvoi Twinleaf Townissa Sinnoh-alueella. Hänen ja hänen parhaan ystävänsä, Pearlin, suuri haave on tulla tunnetuiksi manzai-koomikoiksi, minkä takia he harjoittelevat usein. Diamond on koomikkokaksikon boke, toilailija, joka esittää komiikkarutiinin aikana hölmöjä vastauksia vastaparinsa kysymyksiin, saaden tämän korjaamaan häntä yleensä läimäysten saattelemana. Pojat tapaavat Platinumin erehdyksen kautta ja saavat Pokédexit, minkä jälkeen he matkaavat Platinumin seurana Sinnoh-alueella, aluksi tietämättöminä tapahtuneesta erehdyksestä. Myöhemmin hän, Pearl ja Platinum estävät Sinnoh-aluetta ja koko maailmankaikkeutta uhkaavan suunnitelman totetumisen. Koska Diamondilla on Professori Rowanin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Diamond on hitaasti syttyvä, tunteellinen ja yhteydessä Mespritiin, tunnetta hallitsevaan Pokémoniin, jonka hän tapasi ollessaan nuori. Hänen erityispiirteensä on täten "Tunne".
Pearl
Pearl () perustuu Diamond ja Pearl -pelien kilpailijahahmoon Barryyn. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Diamond & Pearl ja Platinum. Pearl syntyi ja kasvoi Twinleaf Townissa Sinnoh-alueella. Hänen ja hänen parhaan ystävänsä, Diamondin, suuri haave on tulla tunnetuiksi manzai-koomikoiksi, minkä takia he harjoittelevat usein. Pearl on koomikkokaksikon tsukkomi, väliinänkeäjä, joka korjaa vastaparinsa hölmöjä sanomisia, usein läimäysten saattelemana. Pojat tapaavat Platinumin erehdyksen kautta ja saavat Pokédexit, minkä jälkeen he matkaavat Platinumin seurana Sinnoh-alueella, aluksi tietämättöminä tapahtuneesta erehdyksestä. Myöhemmin hän, Diamond ja Platinum estävät Sinnoh-aluetta ja koko maailmankaikkeutta uhkaavan suunnitelman totetumisen.  Koska Pearlilla on professori Rowanin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Pearlilla on kyky havaita, mitä liikettä Pokémon aikoo käyttää. Mikään ei pysäytä Pearlia hänen niin päättäessään, minkä lisäksi hänellä on yhteys Azelfiin, tahdonvoimaa hallitsevaan Pokémoniin. Hänen erityispiirteensä on täten "Tahdonvoima".
Platinum
Platinum Berlitz () perustuu Diamond ja Pearl -pelien naispuoliseen pelaajahahmoon Dawniin. Hän on keskeinen päähenkilö luvuissa Diamond & Pearl ja Platinum. Platinum syntyi ja kasvoi Sandgem Townissa Sinnoh-alueella. Platinum kuuluu Berlitzin dynastiaan, rikkaaseen ja tiedemiesten kansoittamaan sukuun. Hänen isänsä on professori Rowanin avustaja, ja hänen äitinsä tutkii legendaaristen Pokémonien hallintamahdollisuuksia. Berlitzin suvun perinteisiin kuuluu tapa, jonka mukaan jokaisen suvun jäsenen on itse kerättävä Coronet-vuoren huipulta ainekset suvun tunnuksena toimivaan koruun. Tätä varten Platinumin isän hankkii hänelle kaksi henkivartijaa, mutta sekaannuksen kautta Diamond ja Pearl päätyivät tehtävään, minkä jälkeen hän matkaa näiden seurana Sinnoh-alueella, aluksi tietämättömänä tapahtuneesta erehdyksestä. Myöhemmin hän, Pearl ja Diamond estävät Sinnoh-aluetta ja koko maailmankaikkeutta uhkaavan suunnitelman totetumisen. Koska Platinumilla on professori Rowanin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Platinum nimettiin seitsemännen luvun julkaisun alkaessa julkaisemattoman kolmannen peliversion mukaan, joten hänen nimeään ei julkistettu ennen kyseisen luvun puoliväliä, jolloin Platinum-version julkaisu oli jo varmistunut. Tätä ennen hänet tunnettiin vain nimellä お嬢様 Ojōsama (neiti). Platinum on älykäs ja opiskelee paljon ja mielellään, ja hän onkin yhteydessä Uxieen, tietoa hallitsevaan Pokémoniin, jonka hän tapasi ollessaan nuori. Hänen erityispiirteensä on täten "Tieto".
Black
Black () perustuu Black ja White -pelien miespuoliseen pelaajahahmoon Hilbertiin. Hän on keskeinen päähenkilö luvussa Black & White. Black on kotoisin Unova-alueelta ja hänen suurin unelmansa on osallistua Pokémon-liigaan ja voittaa se. Saadessaan professori Juniperilta kolme Pokémonia ja kolme Pokédexiä sisältävän paketin, joka hänen piti avata yhdessä ystäviensä Biancan ja Cherenin kanssa, hän ei voi vastustaa kiusausta olla avaamatta sitä. Hän vapauttaa vahingossa kaikki kolme Pokémonia, jotka tappelevat ja tuhoavat kaksi Pokédexeistä. Hän ottaa Tepigin ja lähtee matkaan, jättäen muut Pokémonit ja Pokédexit maahan. Myöhemmin hän tapaa Whiten, joka ottaa hänet töihin omistamaansa BW Agencyyn, jotta tämä voi maksaa takaisin Blackin tuhoamat kuvaustarvikkeet. Koska Blackilla on professori Juniperin antama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Black seuraa unelmaansa järkkymättömänä ja hänen erityispiirteensä on täten "Unelma".
White
White () perustuu Black ja White -pelien naispuoliseen pelaajahahmoon Hildaan. Hän on keskeinen päähenkilö luvussa Black & White. White on kotoisin Unova-alueelta ja hän omistaa Pokémon-näyttelijätoimiston, BW Agencyn (). Jo pienestä pitäen hänen suurin unelmansa on ollut kasvattaa tähti-Pokémon-näyttelijä. Hän otti Blackin töihin yritykseensä, jotta voisi korvata Blackin tuhoamat kuvaustarvikkeet. Koska Whitella on professori Juniperin antama Pokédex, joka kuului aiemmin Biancalle, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Kuten Black, White seuraa unelmaansa ja hänen erityispiirteensä on täten "Unelma".
Lack-Two
Lack-Two () perustuu Black 2 ja White 2 -pelien miespuoliseen pelaajahahmoon Nateen ja on kotoisin Unova-alueelta. Lack-Two on keskeinen päähenkilö luvussa Black 2 & White 2. Hän on kansainvälisen poliisin jäsen, joka etsii Team Plasman jäseniä. Koska Lack-Twolla on Biancan hänelle lahjoittama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Lack-Two tunnetaan englanninkielisessä käännöksessä nimellä Blake.
Whi-Two
Whi-Two () perustuu Black 2 ja White 2 -pelien naispuoliseen pelaajahahmoon Rosaan ja on kotoisin Unova-alueelta. Hän on keskeinen päähenkilö luvussa Black 2 & White 2. Whi-Two on Team Plasman entinen jäsen, joka yrittää aloittaa uuden elämän Aspertia Cityssä äitinsä kanssa. Koska Whi-Twolla on Biancan hänelle lahjoittama Pokédex, hän on yksi Pokémon-mangamaailman seitsemästätoista "Pokédex-haltijasta". Whi-Two tunnetaan englanninkielisessä käännöksessä nimellä Whitley.
X
X () perustuu X ja Y -pelien miespuoliseen pelaajahahmoon Calemiin ja on kotoisin Kalos-alueelta. Hän on keskeinen päähenkilö luvussa X & Y. Olleessaan pieni X voitti Kalos-alueen juniorikilpailun, mutta sulkeutuu nykyään huoneeseensa masentuneena oltuaan jatkuvasti paparazzien kohteena. Hänen matkansa alkaa yhdessä ystäviensä kahden legendaarisen Pokémonin tuhouttua heidän kotikaupunkinsa.
Y
Y na Gabena () perustuu X ja Y -pelien naispuoliseen pelaajahahmoon Serenaan ja on kotoisin Kalos-alueelta. Hän on keskeinen päähenkilö luvussa X & Y. Y on entinen jäsen Rhyhorn-kisaaja, mutta nykyään tavoittelee Sky Trainer -kouluttajan uraa, mitä hänen äitinsä ei hyväksy, koska halusi tyttärensä seuraavan jalanjälkiään. Hänen matkansa alkaa yhdessä ystäviensä kahden legendaarisen Pokémonin tuhouttua heidän kotikaupunkinsa.
Sun
Sun () perustuu Suniin, Sun ja Moon -pelien miespuoliseen pelaajahahmoon. Hän on keskeinen päähenkilö luvussa Sun & Moon. Sun on nuori poika, joka asuu Alola-alueella ja pyrkii keräämään 100 miljoona jeniä ostaakseen takaisin isoisänsä  Aether-säätiölle menettämän saaren. Sun on alun perin kotoisin Kanto-alueelta ja halusi matkustaa Alola-alueelle nähtyään paikallisen Meowthin.
Moon
Moon () perustuu Mooniin, Sun ja Moon -pelien naispuoliseen pelaajahahmoon. Hän on keskeinen päähenkilö luvussa Sun & Moon. Moon on Sinnoh-alueelta kotoisin oleva nuori tyttö, joka ei pidä Alolan trooppisesta säästä. Hän on apteekkari sekä ammattimainen jousiampuja ja on myös työskennellyt Platinumin isän, herra Berlitzin, apulaisena. Hän saapui alueelle auttaakseen sairasta Piplupia sekä tuodakseen Professori Kukuille Rotomin Pokédexiä varten.
Entisiä Pokédex-haltijoita
Bianca
Bianca () perustuu Black ja White -pelien naispuoliseen kilpailijahahmoon. Hän on keskeinen henkilö luvussa Black & White. Bianca on Blackin ja Cherenin lapsuudenystävä ja kotoisin Nuvema Townista Unova-alueelta. Blackin tuhottua kaksi Pokédexeistä hänen ja Cherenin tehtäväksi jäi etsiä tämä ja kertoa tapahtuneesta. Myöhemmin he jatkoivat matkaansa ilman Pokédexejä. Professori Juniperin korjattua hänen Pokédexinsä Bianca päätti, ettei halua sitä ja antoi sen Whitelle. Muutamaa vuotta myöhemmin hän on Aspertia Cityssä ja antaa Lack-Twolle ja Whi-Twolle Pokédexit.
Cheren
Cheren () perustuu Black ja White -pelien miespuoliseen kilpailijahahmoon. Hän on keskeinen henkilö luvussa Black & White. Cheren on Blackin ja Biancan lapsuudenystävä ja kotoisin Nuvema Townista Unova-alueelta. Blackin tuhottua kaksi Pokédexeistä hänen ja Biancan tehtäväksi jäi etsiä tämä ja kertoa tapahtuneesta. He jatkoivat matkaansa ilman Pokédexejä, Cherenin osallistuessa Pokémon-liigaan. Myöhemmin Cheren päätti antaa oman Pokédexinsä pois. Muutamaa vuotta myöhemmin hän on opettajana Aspertia Cityssä ja toimii Lack-Twon, Whi-Twon ja Hugh'n opettajana.
Wally
Wally () perustuu Ruby ja Sapphire -pelien toiseen kilpailijahahmoon. Hän on keskeinen henkilö luvussa Ruby & Sapphire. Wally on todennäköisesti astmaa sairastava poika ja kotoisin Petalburg Citystä Hoenn-alueelta. Hän tapaa Rubyn metsässä yrittäessään napata Pokémoneja, sairaudestaan johtuen siinä epäonnistuen. Rubyn isän, Normanin, piti auttaa Wallya nappaamaan ensimmäisen Pokémoninsa, mutta Wallyn sairauden takia kieltäytyy. Samaan aikaan piilotteleva Ruby päättää auttaa Wallya ja he nappaavatkin Wallylle Kecleonin. Äkkiä tsunami iskee metsään, vieden Rubyn mennessään. Hieman myöhemmin Wally muuttaa pois sairautensa takia, ja päätyy myöhemmin kaakkois-Hoenniin Pacifidlog Towniin. Siellä, keskellä myrskyä, hän huomaa laukun, jonka sisällä on Treecko ja Pokédex. Jonkin ajan kuluttua Norman pyytää Wallya mukaansa Sky Pillarille, jonka läpi Wallyn pitää kulkea yksin. Huipulle päästyään hän huomaa sairautensa hävinneen. Myöhemmin hän palauttaa löytämänsä Pokémonin ja Pokédexin professori Birchille, joka antaa ne vuorostaan Emeraldille, jonka piti saada ne alun perin (alkuperäisessä lehtijulkaisuissa Wally rekisteröityi kyseisen Pokédexin haltijaksi, mutta tämä muutettiin myöhemmin).
Sivuhenkilöitä
Giovanni
Giovanni () perustuu pelisarjassa esiintyvään Giovanniin ja on tämän tapaan Viridian Cityn salipäällikkö sekä Rakettiryhmän johtaja. Hän on kotoisin Viridian Citystä Kanto-alueelta ja on Silverin isä. Hän johtaa Rakettiryhmää luvuissa Red, Green & Blue ja Yellow, mutta jälkimmäisen lopussa hän hajottaa ryhmän. Luvussa FireRed & LeafGreen hän johtaa taas Rakettiryhmää, etsien poikaansa. Löydettyään ja pelastettuaan poikansa kuolemalta Giovanni katoaa. Hän palaa takaisin luvussa HeartGold & SoulSilver, jossa hänen sairautnsa uhkaa tappaa hänet.
Naamioitu mies
Naamioitu mies (), joskus myös Jäinen naamio (), on Uusrakettiryhmän johtaja, joka kaappasi Bluen ja Silverin heidän ollessaan hyvin nuoria kasvattaakseen heistä neljän muun lapsen tavoin kätyreitä itselleen. Hän tavoittelee Celebiä kahden legendaarisen Pokémonin, Ho-oh'n ja Lugian, avulla. Hänen henkilöllisyytensä pysyy pitkään salassa, mutta hän paljastuu kolmannen luvun lopussa Mahogany Townin salipäälliköksi Pryceksi. Samalla paljastuu myös hänen motiivinsa teoilleen.
Kolme petosoturia
Kolme petosoturia () on kolmen Rakettiryhmän jäsenen muodostama ryhmä. Ryhmään kuuluvat Chakra (), Ōka () ja Saque (). He esiintyvät ensimmäistä kertaa luvussa FireRed & LeafGreen, jossa heidän tehtävänsä on auttaa Giovannia. Chakra halusi Rakettiryhmän johtajaksi, mutta kuultuaan sen olevan mahdotonta hän pyrki tappamaan Giovannin ja Silverin. Myöhemmin Saquen paljastetaan olleen oikeasti Galactic-tiimin jäsen, joka omalta osaltaan vaikutti luvun Emerald tapahtumiin. Saque on sarjassa poikkeuksellinen hahmo, sillä hän ei suoraan perustu mihinkään pelien hahmoon vaan Pokémon TCG -keräilykorttipelissä, EX Team Rocket Returns -lisäosassa, esiintyneeseen Rakettiryhmän jäseneen.[1]
Guile Hideout
Guile Hideout () toimii luvun Emerald päävastustajana, ja hänen suunnitelmissaan on kaapata Jirachi voidakseen täyttää oman, uhkaavan toiveensa. Guile Hideoutin henkilöllisyys pysyy ensin salassa, mutta hänen paljastetaan olevan Archie, Aqua-ryhmän johtaja, joka yhdessä Mgma-ryhmää johtaneen Maxien kanssa aiheutti kriisin neljännen luvun aikana. Hahmo tunnetaan tunnetaan myös nimellä Haarniskoitu mies ().
Paka ja Ūji
Paka ja Ūji () ovat kahden henkivartijan muodostama duo. Platinumin isä palkkasi heidät suojelemaan tytärtään tämän matkalle Coronet-vuoren huippua kohti. Kuitenkin Diamond ja Pearl päätyvät tehtävään. Myöhemmin he tapaavat Diamondin ja Pearlin, ja kaikki neljä suojaavat yhdessä Platinumia. Pakasta ja Ūjista tulee poikien roolimalleja. Taistelun aikana Paka ja Ūji katoavat Galactic-tiimin käsissä. He päätyvät toiseen maailmaan, josta Platinum ystävineen pelastaa heidät luvun Platinum aikana.
Hugh
Hugh () perustuu Black 2 ja White 2 -pelien kilpailijahahmoon ja on kotoisin Aspertia Citystä Unova-alueelta. Hugh'n ollessa nuori Team Plasma varasti Purrloinin, jonka Hugh oli antanut siskolleen lahjaksi. Hugh vannoi kostavansa Team Plasmalle. Muutamaa vuotta myöhemmin hän tapaa Rakutsun ja vasta kaupunkiin muuttaneen Faitsun Aspertia Cityn koulussa. Hän taistelee Rakutsua vastaan Cherenin järjestämässä kilpailussa ja häviää, minkä jälkeen Bianca antaa Rakutsulle Pokédexin.
Shauna
Shauna () perustuu X ja Y -pelien naispuoliseen kilpailijahahmoon ja on kotoisin Vaniville Townista Kalos-alueelta. Hänen ystävänsä X on ollut masentuneena viime aikoina, ja Shauna on ystäviensä kanssa huolissaan. Hänen matkansa alkaa yhdessä ystäviensä kahden legendaarisen Pokémonin tuhouttua heidän kotikaupunkinsa.
Tierno
Tierno () perustuu X ja Y -pelien toiseen miespuoliseen kilpailijahahmoon ja on kotoisin Vaniville Townista Kalos-alueelta. Hänen ystävänsä X on ollut masentuneena viime aikoina, ja Tierno on ystäviensä kanssa huolissaan. Hänen matkansa alkaa yhdessä ystäviensä kahden legendaarisen Pokémonin tuhouttua heidän kotikaupunkinsa.
Trevor
Trevor () perustuu X ja Y -pelien toiseen miespuoliseen kilpailijahahmoon ja on kotoisin Kalos-alueelta. Hänen ystävänsä X on ollut masentuneena viime aikoina, ja Trevor on ystäviensä kanssa huolissaan. Hänen matkansa alkaa yhdessä ystäviensä kahden legendaarisen Pokémonin tuhouttua heidän kotikaupunkinsa.

Lähteet

Pokémon Adventures -hahmot
Pokémon Adventures -hahmot

Luettelo sarjan Pokémon Adventures hahmoista

Milloin pokemon sarjaa aloitettiin esittämään?


Tähtien sota () on yhdysvaltalainen tieteismediasarja, joka keskittyy George Lucasin luomaan elokuvasarjaan. Mediasarjassa kuvaillaan useiden eri hahmojen seikkailuja ”kauan sitten, kaukaisessa galaksissa”.
Sarjan ensimmäinen elokuva, Tähtien sota (myöhemmältä lisänimeltään Episodi IV – Uusi toivo), sai ensi-iltansa 25. toukokuuta 1977 20th Century Foxin levittämänä ja siitä tuli maailmanlaajuinen ilmiö. Sille ilmestyi kaksi yhtä lailla menestynyttä jatko-osaa Imperiumin vastaisku (1980) ja Jedin paluu (1983); näistä kolmesta elokuvasta koostuu alkuperäinen Tähtien sota -trilogia. Esiosatrilogia ilmestyi myöhemmin vuosina 1999–2005, joka sai faneilta ja kriitikoilta kriittisemmän vastaanoton kuin alkuperäinen trilogia. Kaikki kuusi ovat joko voittaneet tai olleet ehdolla Oscar-palkintojen saajiksi, ja ne ovat tuottaneet yhteensä 4,38 miljardia dollaria.[1] Se on tällä hetkellä maailman toiseksi eniten tuottanut elokuvasarja.[2] Sarjaa laajennettiin suuremmaksi mediajatkumoksi Expanded Universen kautta, johon kuuluu kirjoja, televisiosarjoja, videopelejä, ja sarjakuvia.
The Walt Disney Company osti Lucasfilmin vuonna 2012 neljällä miljardilla dollarilla ja ilmoitti tuottavansa kolme uutta Tähtien sota -elokuvaa, joista ensimmäinen, Star Wars: The Force Awakens, ilmestyi Suomessa 16. joulukuuta 2015.[3] Kahden edellisen elokuvatrilogian fyysiset levitysoikeudet pysyvät 20th Century Foxin hallussa. Yhtiö omistaa pysyvästi alkuperäisen elokuvan Episodi IV – Uusi toivo ja pitää hallussaan Episodien I–III, V ja VI oikeudet toukokuuhun 2020 asti.[4][5] Uutta toivoa lukuun ottamatta kaikkien Tähtien sota -elokuvien digitaaliset levitysoikeudet ovat The Walt Disney Studiosin omistuksessa.[5][6]
Maailma
Tähtien sodan tapahtumat sijoittuvat fiktiiviseen galaksiin, jota asuttavat monet usein humanoidimaiset avaruusoliorodut. Myös robottimaisia droideja on rakennettu palvelemaan omistajiaan. Avaruusmatkat ovat yleisiä, sillä monet galaksin planeetoista ovat osa Galaktista tasavaltaa, joka myöhemmin muutettiin Galaktiseksi Imperiumiksi.
Yksi tärkeimmistä elementeistä Tähtien sodan universumissa on "Voima", kaikkialla läsnä oleva energiakenttä, jota hyödyntämään kykeneviä henkilöitä kutsutaan "Voimalle herkiksi". Ensimmäisessä elokuvassa Voimaa kuvailtiin energiakentäksi, joka ympäröi kaikkia eläviä olentoja ja sitoo galaksin yhtenäiseksi. Voiman käyttäjillä on yliluonnollisia kykyjä kuten telekinesia, ennustaminen ja mielenhallinta, ja he voivat myös tehostaa fyysisiä kykyjään kuten nopeuttaan ja refleksiään; nämä kyvyt vaihtelevat henkilöstä riippuen ja kehittyvät harjoittelun kautta. Vaikka Voimaa voi käyttää hyvään, sillä on myös pimeä puoli, jonka käyttäjät kyllästävät itsensä vihalla, suuttumuksella ja julmuudella.
Kuudessa elokuvassa esiintyvät jedit, jotka käyttävät Voimaa hyvään, sekä sithit, jotka käyttävät Voiman pimeää puolta valloittaakseen koko galaksin. Expanded Universessa monet pimeän puolen käyttäjistä tunnetaan ennemmin mustina jedeinä kuin sitheinä, johtuen "Kahden säännöstä".
Elokuvat
Skywalker-saaga

Antologiaelokuvat

Muut elokuvat

Tuotanto
Alkuperäinen trilogia
Ensimmäinen Tähtien sota -elokuva oli alkuperäiseltä nimeltään Tähtien sota, mutta uudelleenjulkaisussa se muutettiin muotoon Tähtien sota: Episodi IV – Uusi toivo. George Lucasin, joka lopulta myös ohjasi elokuvan, oli aluksi tarkoitus tehdä tieteiselokuva Alex Raymondin luomasta sarjakuvasankari Flash Gordonista, mutta hän ei saanut lisenssiä. Niinpä Lucas päätti tehdä oman tieteiselokuvansa. Elokuvan käsikirjoittaminen alkoi vuonna 1974. Ensimmäinen käsikirjoitusversio oli nimeltään Adventures of Luke Starkiller. Elokuva sijoittui 3900-luvulle ja kertoi kenraali Luke Starkillerin seikkailuista. Lucas kuitenkin huomasi, että elokuvassa oli liian paljon tapahtumia, ja hän lyhensi sen kolmasosaan.
Aluksi Lucasilla oli vaikeuksia saada elokuvalleen rahoitusta. Monet elokuvayhtiöt uskoivat, että Tähtien sota ei menestyisi. Lopulta hän onnistui saamaan 20th Century Fox -studiolta luvan ja rahoituksen tehdä elokuva. Tähtien sota sai ensi-iltansa elokuvateattereissa 25. toukokuuta 1977. Lucas oli vaimonsa kanssa San Franciscossa ravintolassa, kun hän näki pitkän jonon elokuvateatterin edessä. Hän meni kysymään ihmisiltä, mitä elokuvaa he olivat menossa katsomaan. Hänelle vastattiin, että he jonottivat, jotta pääsisivät näkemään Tähtien sodan.
Tähtien sodasta tuli yksi maailman menestyneimmistä ja kuuluisimmista elokuvista. Elokuvassa oli aikanaan näyttävät erikoistehosteet, jotka oli suunnitellut John Dykstra ja toteuttanut Lucasin tarkoitusta varten perustama tehosteyhtiö Industrial Light & Magic (ILM). Tähtien sota voitti seitsemän Oscar-palkintoa muun muassa erikoistehosteistaan, musiikistaan ja puvustuksestaan. Se oli ehdolla myös parhaan elokuvan ja parhaan ohjauksen sarjoissa.
Imperiumin vastaisku, uudelta nimeltään Tähtien sota: Episodi V – Imperiumin vastaisku, ilmestyi vuonna 1980. Se oli vähemmän vauhdikas kuin Uusi toivo, mutta myös teemoiltaan synkempi ja kypsempi. Elokuva voitti neljä Oscaria.
Elokuvan ohjasi Irvin Kershner.
Jedin paluu, uudelta nimeltään Tähtien sota: Episodi VI – Jedin paluu, ilmestyi vuonna 1983. Elokuvan nimeksi piti alun perin tulla Revenge of the Jedi eli Jedin kosto. Se vaihdettiin Jedin paluuksi, sillä kostaminen ei Lucasin mukaan kuulu jedien maailmankatsomukseen. Nykyisen selityksen mukaan elokuva nimettiin aluksi Revenge of the Jediksi, jotta voitaisiin tunnistaa myöhemmin ilmestyvät elokuvaan pohjautuvat piraattituotteet. Jedin paluu menestyi ja sai kolme Oscaria. Elokuvan on sanottu toistavan liiaksi Uuden toivon juonta ja aineksia.
Esiosat
Vuonna 1994 Lucas sanoi tekevänsä uuden Tähtien sota -elokuvan. Se sijoittuisi aikaan ennen alkuperäistä trilogiaa (Uusi toivo, Imperiumin vastaisku ja Jedin paluu). Jo Imperiumin vastaiskun ilmestyessä sen ja myös alkuperäisen elokuvan alkuun oli lisätty episodin numero. Jo 1980-luvun alusta saakka oli siis osattu aavistella, että Lucas joskus kertoisi tarinan alun.
Vuonna 1999 ilmestyi Tähtien sota: Episodi I – Pimeä uhka. Sen saamasta kiinnostuksesta kertoo, että arviolta noin 2,2 miljoonaa yhdysvaltalaista jäi pois töistä ja koulusta nähdäkseen sen heti kun mahdollista. Siitä tuli maailman tuottoisin ensi-ilta-elokuva, kunnes Spider-Man – hämähäkkimies (2002) rikkoi ennätyksen.
Pimeän uhan, kuten jatko-osatkin, ohjasi sarjan luoja George Lucas, joka oli ennen tätä ohjannut vain ensimmäisen Tähtien sodan.
Vuonna 2002 ilmestyi elokuvasarjan viides – tarinan aikajärjestyksessä toinen – osa, joka sai nimen Tähtien sota: Episodi II – Kloonien hyökkäys. Sen vastaanotto oli parempi kuin edellisen osan, vaikka moni kritisoi Anakin Skywalkerin ja Padmé Amidalan rakkaustarinan kömpelyyttä.
Elokuvasarjan kuudes – tarinan aikajärjestyksessä kolmas – osa Tähtien sota: Episodi III – Sithin kosto, julkistettiin 15. toukokuuta 2005 ja tuli elokuvateattereihin 19. toukokuuta 2005.
Jatko-osat
30. lokakuuta 2012 Disney ilmoitti ostaneensa Lucasfilmin ja tekevänsä ainakin kolme uutta Tähtien sota -elokuvaa. Seitsemännen Tähtien sota- elokuvan Star Wars: The Force Awakens käsikirjoittivat  Lawrence Kasdan, J. J. Abrams ja Michael Arndt, ja sen ohjasi J. J. Abrams. Elokuvan maailman ensi-ilta oli 14. joulukuuta 2015. Suomen ensi-ilta oli 16. joulukuuta.
Tähtien sodan kahdeksas osa Star Wars: The Last Jedi sai ensi-iltansa joulukuussa 2017.[7] Samana vuonna alkuperäisen Tähtien sota -elokuvan ensi-illasta tuli kuluneeksi 40 vuotta. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Rian Johnson.[8]
Yhdeksäs Tähtien sota -elokuva on jatko-osatrilogian ja koko Skywalker-saagan päätösosa. Elokuva saa ensi-iltansa joulukuussa 2019.
Antologiaelokuvat
Jo vuodesta 2014 asti on työstetty näyteltyjä elokuvia, jotka eivät kuulu Tähtien sodan pääsaagaan, vaan muodostavat antologiaelokuvien sarjan. Ensimmäinen elokuva Rogue One sai ensi-iltansa 16. joulukuuta 2016. Se sijoittuu aikaan ennen Uuden toivon tapahtumia ja sen juonena on Kuolemantähden piirustusten tavoitteleminen.[9] Toinen antologiaelokuva Solo sai ensi-iltansa 25. toukokuuta 2018 ja kertoi Han Solon nuoruuden tarinan.[10]
Rian Johnsonin tuleva trilogia
Marraskuussa 2017 Disney ilmoitti että se tekee vielä yhden trilogian Tähtien sota -elokuvia ja niiden luomisesta vastaa ohjaaja Rian Johnson. Elokuvien ensi-illoille ei ole annettu vielä aikataulua. Trilogia tulee muodostamaan täysin Skywalker-saagasta erillisen tarinan ja siinä tullaan esittämään myös uusia hahmoja ja maailmoja.[11]
David Benioffin ja D. B. Weissin tulevat elokuvat
Helmikuussa 2018 paljastettiin, että David Benioff ja D. B. Weiss tulisivat käsikirjoittamaan ja tuottamaan oman Tähtien sota -elokuvien sarjan, joka on Rian Johnsonin tulevan elokuvatrilogian tavoin Skywalker-saagasta erillinen tarina.[12]
Animaatioelokuvat
Animaatioelokuva Star Wars: The Clone Wars julkaistiin vuonna 2008 mainostamaan samannimistä televisiosarjaa ja se sijoittuu ajallisesti Kloonien hyökkäyksen ja Sithin koston väliin.
Tähtien sota -elokuvien ja -sarjojen aikajana
32 BBY – Episodi I: Pimeä uhka: 19. toukokuuta 1999
22 BBY – Episodi II: Kloonien hyökkäys: 16. toukokuuta 2002
22–19 BBY – Clone Wars: 7. marraskuuta 2003
21 BBY – The Clone Wars -elokuva: 15. elokuuta 2008
21–19 BBY – The Clone Wars -televisiosarja: 3. lokakuuta 2008 –
19 BBY – Episodi III: Sithin kosto: 19. toukokuuta 2005
15 BBY – Droidit: R2-D2:n ja C-3PO:n seikkailut: 7. syyskuuta 1985 – 7. kesäkuuta 1986
13–10 BBY – Solo: 23. toukokuuta 2018
4–1 BBY – Rebels: 3. lokakuuta 2014 – 5. maaliskuuta 2018
1 BBY – Ewokit: 7. syyskuuta 1985
0 BBY – Rogue One: 16. joulukuuta 2016
0 BBY – Episodi IV: Uusi toivo: 25. toukokuuta 1977
1 ABY – The Star Wars Holiday Special: 17. marraskuuta 1978
3 ABY – Episodi V: Imperiumin vastaisku: 21. toukokuuta 1980
3.5 ABY – Ewokien taistelu: 25. marraskuuta 1984
3.5 ABY – Ewokit: Taistelu Endorista: 24. marraskuuta 1985
4 ABY – Episodi VI: Jedin paluu: 25. toukokuuta 1983
5 ABY – Star Tours: 9. tammikuuta 1987
34 ABY – Resistance: 7. lokakuuta 2018 –
34 ABY – Episodi VII: The Force Awakens: 16. joulukuuta 2015
34 ABY – Episodi VIII: The Last Jedi: 15. joulukuuta 2017
35 ABY – Episodi IX: 20. joulukuuta 2019
Ajat ilmaistu vuosina ennen ja jälkeen Yavinin taistelun. Yavinin taistelussa Luke Skywalker ja muut kapinalliset tuhoavat ensimmäisen Kuolemantähden. BBY = Before Battle of Yavin, Ennen Yavinin taistelua. ABY = After Battle of Yavin, Yavinin taistelun jälkeen.
Televisio
Varhaiset televisioelokuvat
Vuonna 1978 Yhdysvalloissa CBS-televisiokanava esitti Star Wars Holiday Specialin, jonka ohjasivat David Acomba ja Steve Binder. Ohjelman käsikirjoittivat George Lucasin tarinan pohjalta Pat Proft, Leonard Ripps, Bruce Vilanch ja Rod Warren. The Star Wars Holiday Special sisälsi 1970-luvun laulajien ja näyttelijöiden, kuten Diahann Carrollin ja Harvey Kormanin, esiintymisiä ja laulunumeroita. Mukana oli myös piirroselokuva, jossa nähtiin ensi kertaa palkkionmetsästäjä Boba Fett – varsinaisesti vasta Imperiumin vastaiskussa esiintynyt hahmo. Monet Tähtien sota -fanit eivät lainkaan pidä Star Wars Holiday Specialista. George Lucas itse on sanonut, että tuhoaisi sen jokaisen kopion, jos asia olisi hänen vallassaan. Holiday Specialia ei ole koskaan julkaistu virallisesti videolla tai DVD:llä, eikä näin luultavasti tule tapahtumaankaan.
Vuonna 1984 ilmestyi Jedin paluussa esiintyneiden ewokien seikkailuista kertova elokuva The Ewok Adventure. Sille ilmestyi vuonna 1985 myös jatko-osa Ewoks: Battle for Endor. 1980-luvulla ilmestyi myös lapsille suunnattu Ewokit-piirrossarja.
Animaatiot
Droidit-piirrossarja kertoo seikkailuista, joita Tähtien sodassa esiintyneet droidit C-3PO ja R2-D2 kokivat ennen Uuden toivon tapahtumia. Vuonna 2003 Cartoon Network -televisiokanavalla esitettiin Star Wars: Clone Wars -piirrossarja, jonka tuotti muun muassa Samurai Jack -piirretyistä tunnettu Genndy Tartakovsky. Jaksot kestivät noin kolme minuuttia. Clone Wars voitti vuonna 2004 Emmy-palkinnon. Clone Wars kertoi Kloonien hyökkäyksen ja Sithin koston väliin sijoittuvista tapahtumista. Clone Warsia tuotettiin 25 jaksoa.
Luvas perusti myöhemmin Lucasfilmille oman animaatiostudion Lucasfilm Animation. Sen ensimmäinen tietokoneanimoitu televisiosarja oli Star Wars: The Clone Wars, joka alkoi samannimisellä elokuvalla ja sijoittui samalle aikajanalle kuin edellinen Clone Wars -animaatio. Sarjan viisi ensimmäistä tuotantokautta esitettiin Cartoon Networkilla vuosina 2008–2013 ja kuudes tuotantokausi julkaistiin Netflixiin vuonna 2014.[13][14][15] Sarjalle päätettiin vielä myöhemmin toteuttaa seitsemäs tuotantokausi, joka julkaistaan vuonna 2019 Disneyn tulevaan suoratoistopalveluun Disney+.[16] Vaikka edelliset televisiosarjat muutettiin osaksi Star Wars Legends -jatkumoa, The Clone Wars jäi osaksi kaanonia.[17] Seuraava animaatiosarja Star Wars Rebels esitettiin Disney XD:llä vuosina 2014–2018. Sarja sijoittui Sithin koston ja Uuden toivon välille ja kertoi pienestä Imperiumia vastustavasta kapinallisjoukosta, joka päätyi myöhemmin osaksi isompaa kapinaa. Sarja vei myös loppuun muutaman The Clone Warsista kesken jääneen juonikuvion.[18][19][20] Vuonna 2017 alkoi YouTubessa julkaistava 2D-animoitu verkkosarja Star Wars: Forces of Destiny, jonka jaksoista suurin osa keskittyy Tähtien sodan naispuolisiin hahmoihin.[21] Vuonna 2018 Disney Channelilla alkoi Star Wars Resistance, Jedin paluun ja The Force Awakensin väliin sijoittuva ja Vastarinnan lentäjä Kazuda Xionoon keskittyvä animaatiosarja.[22]
Näytellyt televisiosarjat
Lucas paljasti vuonna 2005 aikovansa toteuttaa näytellyn televisiosarjan, joka sijoittuisi Sithin koston ja Uuden toivon välille.[23] Tuottaja Rick McCallum paljasti vuonna 2012 projektin työnimeksi Star Wars Underworld ja vuonna 2013 sille oli tehty yli 50 käsikirjoitusta.[24][25] Joulukuussa 2015 sarja oli yhä kehityksessä.[26] Marraskuussa 2017 Bob Iger kertoi, että näytelty Tähtien sota -televisiosarja tultaisiin toteuttamaan julkaistavaksi vuonna 2019 Disney+:aan.[27] Ei tiedetä hyödyntääkö sarja Star Wars Underworldin käsikirjoituksia vai perustuuko se täysin uuteen ideaan.
Helmikuussa 2018 raportoitiin, että Tähtien sodalle ollaan toteuttamassa useita näyteltyjä televisiosarjoja.[28][29] Jon Favreau, joka ääninäytteli Pre Vizslaa The Clone Warsissa tulee tuottamaan ja käsikirjoittamaan yhden televisiosarjoista.[30] Toukokuussa 2018 Favreau vahvisti sarjan sijoittuvan kolme vuotta Jedin paluun jälkeen eli 27 vuotta ennen The Force Awakensin tapahtumia. Sarjassa tulee esiintymään liikkeenkaappaustekniikan avulla toteutettuja hahmoja.[31] Lokakuussa 2018 Favreau paljasti sarjan nimen olevan The Mandalorian ja juonen keskittyvän mandalorialaiseen pyssymieheen, jota inspiroivat tarinat palkkionmetsästäjistä Jango Fett ja Boba Fett ja joka elää Uuden tasavallan auktoriteetin ulkopuolella.[32][33]
Parodiat
Yksi tunnetuimmista Tähtien sota -aiheisista parodioista on Mel Brooksin  ohjaama elokuva Avaruusboltsit vuodelta 1987.
Expanded Universe (Tähtien sodan oheismateriaali)
Kirjat
Ensimmäinen Tähtien sota -kirja oli vuonna 1976, puoli vuotta ennen elokuvaa, julkaistu Tähtien sodan romaaniversio. Kirja ilmestyi George Lucasin nimissä, mutta sen todellinen tekijä on Alan Dean Foster. Foster kirjoitti myöhemmin Tähtien sota -aiheisen kirjan Splinter of the Mind’s Eye, joka ilmestyi Suomessa 1980-luvulla nimellä Mustan lordin paluu.
1990-luvulla ilmestyi paljon Tähtien sota -kirjoja, kuten Timothy Zahnin Thrawn-trilogia ja Kevin J. Andersonin Jediakatemia-trilogia. Nämä kirjat kertoivat Jedin paluun jälkeisestä ajasta. Monet Tähtien sota -fanit pitävät Thrawn-trilogiaa laadukkaana, mutta yleisesti ottaen Tähtien sota -kirjojen tasoa pidetään heikkona.
Vuonna 1999 ilmestyivät Vector Prime ja New Jedi Order -kirjasarjan ensimmäinen osa. New Jedi Orderiin kuuluu 24 kirjaa, joita ovat kirjoittaneet esimerkiksi R. A. Salvatore, Michael A. Stackpole, James Luceno ja Sean Williams. New Jedi Orderin tapahtumat alkavat 25 vuotta Yavinin taistelun jälkeen. Ne kertovat toisesta galaksista saapuneen Yuuzhan Vong -lajin hyökkäyksestä Tähtien sodan galaksiin. Kirjasarjan aikana kuolee useita merkittäviä Tähtien sota -hahmoja. Sarja päättyy teokseen The Unifying Force (30 vuotta Yavinin taistelun jälkeen).
Jedi Knight -peleistä tuttu Kyle Katarn, joka varasti Kuolemantähden piirustukset Imperiumilta ja joka voitti taistelussa ja surmasi Jerecin, Darth Vaderiakin voimakkaamman pahan jedin ja joka myös voitti ja tappoi Desannin ja kymmeniä voimakkaita pimeyden jedejä, Imperiumin sotilaita ja palkkasotureita, ja joka on Luke Skywalkerin jediakatemiassa opettajana, auttaa uutta tasavaltaa New Jedi Orderissa taistelussa Yuuzhan Vong -lajia vastaan on myös pääsankarina Star Wars Dark Forces kirjassa, joka ei nimestä huolimatta perustu samannimiseen Tähtien sota -peliin.
Tähtien sodasta on myös julkaistu monia tietoteoksia, kuten elokuvissa ja Expanded Universessa esiintyvistä avaruusaluksista, aseista ja tekniikasta erittäin yksityiskohtaisesti kertova Essential Guide of Vessels and Vehicles.
Sarjakuvat

Ensimmäiset Tähtien sota -sarjakuvat julkaisi Marvel Comics vuosina 1977–1986. Niitä piirsivät muun muassa Archie Goodwin, Howard Chaykin, Al Williamson, Carmine Infantino, Walt Simonson, Michael Golden, Chris Claremont, Whilce Poratio, Jo Duffy ja Ron Frenz. Archie Goodwin ja Al Williamson piirsivät myös sanomalehdissä julkaistuja Tähtien sota -sarjakuvastrippejä vuosina 1979–1984.
1990-luvulta lähtien Tähtien sota -sarjakuvia on julkaissut Dark Horse Comics. Vuodesta 2004 lähtien kustantamo on julkaissut Tähtien sota -sarjakuvalehtiä, joiden nimet ovat Star Wars Republic, Star Wars Empire, Star Wars Jedi ja Star Wars Tales.
Suomessa Kustannus Oy Semic julkaisi Marvel Comicsin sarjakuvia vuosina 1977–1987. Dark Horse Comicsin sarjakuvia julkaisi Suomessa vuosina 1999–2003 Egmont Kustannus, mutta niiden julkaiseminen lopetettiin lukijoiden vähäisyyden vuoksi. Lisäksi Jalava on julkaissut kolme albumia Star Wars-sarjakuvastrippejä (Käärmemestarit, Petturin peli ja Jedin kosto)[34].
Videopelit

Tähtien sota -aiheisia videopelejä on julkaistu vuodesta 1982 lähtien on yli 120 kappaletta. Pelien joukossa on niin ammunta-, seikkailu-, strategia- kuin roolipelejäkin. Yksi tunnetuimpia pelejä on vuonna 2003 julkaistu Star Wars: Knights of the Old Republic -roolipeli, joka voitti yli 40 erilaista pelipalkintoa. Parhaiten myynyt Tähtien sota -peli on vuonna 2004 julkaistu Star Wars: Battlefront. Tähtien sota -peliksi voidaan lukea myös vuonna 2005 julkaistu Lego Star Wars: The Video Game jatko-osineen, joissa liikutaan Lego-hahmoiksi muutetuilla Tähtien sota -hahmoilla. Vuonna 2008 julkaistussa Star Wars: The Force Unleashedissa pelaaja taas pääsee ohjaamaan Darth Vaderin salaista oppipoikaa, Starkilleriä.
Vuonna 2015 EA DICE julkaisi Star Wars: Battlefront -videopelin PlayStation 4- ja Xbox One -konsoleille sekä Microsoft Windowsille. Sen jatko-osa Star Wars: Battlefront II julkaistiin samoille alustoille vuonna 2017.
Näyttelijät

Teemat
Yksi Tähtien sodan keskeisimmistä teemoista on perinteinen hyvän ja pahan välinen taistelu. Tähtien sota on saanut vaikutteita esimerkiksi aasialaisista wuxia-elokuvista, roomalaisesta mytologiasta ja Akira Kurosawan samurai-elokuvista.
Tavarat
Yhdeksi Tähtien sodan tavaramerkeistä on muodostunut jokaisessa sarjan elokuvista käytetty kuvitteellinen ase, valosapeli. Muita leluksi päätyneitä ovat myös sarjaan pohjautuvat toimintafiguurit sekä pahuuden valtiaan Darth Vaderin musta maski.
Lähteet

Aiheesta muualla

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Kuka ohjasi ensimmäisen Tähtien sota -elokuvan?


Steam on Valve Corporationin kehittämä videopelien jakelu-, moninpeli- ja viestintäalusta. Steam hallinnoi pelien asentamista ja päivittämistä käyttäjien laitteille, sekä mahdollistaa tallentamisen pilveen. Lisäksi ohjelmassa on sosiaalisia ominaisuuksia kuten kaverilista, keskustelufoorumi ja tuki äänikeskusteluun muiden pelaajien kanssa.
Steam tarjoaa Steamworks-ohjelmointirajapinnan, jonka avulla ohjelmistokehittäjät voivat lisätä tuotteisiinsa useita Steamin ominaisuuksia kuten verkkopelaamisen, moninpelihaun, saavutukset, mikromaksut ja käyttäjien luoman sisällön hyödyntämisen Steam Workshopin kautta.
Steam kehitettiin aluksi Microsoft Windowsille mutta Valve julkaisi myöhemmin myös OS X- ja Linux-versiot. Valve on myös julkaissut viestintään ja ostosten tekemiseen käytettävät mobiilisovellukset iOS:lle ja Androidille. Monia ohjelmiston kauppa- ja yhteisöominaisuuksia on myös mahdollista käyttää Steamin verkkosivuston kautta.
Syyskuussa 2015 Steamin tarjontaan kuului 6464 Windows-peliä, 2323 OS X -peliä ja 1500 Linux-peliä.[1] Palvelussa on yli 125 miljoonaa aktiivista rekisteröityä käyttäjätiliä.[2] Syyskuussa 2015 palvelulla oli hetkellisesti 12,5 miljoonaa yhtäaikaista käyttäjää.[3] Steamin katsotaan olevan suurin PC-pelien digitaalinen jakelualusta; marraskuussa 2009 sen markkinaosuuden arvioitiin olevan 70 %[4] ja lokakuussa 2013 julkaistun arvion mukaan 75 % kaikista internetin kautta ostetuista peleistä ladattiin Steamin kautta.[5]
Historia
Vuonna 2003 julkaistu Steam oli alkujaan vain Windowsille suunniteltu pelijakelualusta Valven omille peleille.[6] Vuonna 2005 palveluun lisättiin muidenkin tekemiä pelejä. Suurista pelijulkaisijoista id Software, Eidos Interactive ja Capcom lisäsivät omat pelinsä Steamin valikoimaan vuonna 2007.
Ilmaispelit ilmestyivät Steamin valikoimaan vuonna 2011.[7] Syksyllä 2012 valikoimaan lisättiin myös joitain hyötyohjelmia.
Puhtaasta pelialustasta Steam on laajentunut sosiaalisen median myötä, tuoden pelaajille esimerkiksi mahdollisuuden äänikeskusteluun pelaamisen aikana tai suoratoistaa omaa pelaamistaan muille. Steamissä on myös keskustelufoorumeita, Steamworks-ohjelmointirajapinta kehittäjille ja mahdollisuus oman pelikirjaston jakamiseen perheenjäsenille.
Alustat
Windowsille Steam julkaistiin 12. syyskuuta 2003.[6] Vuonna 2010 ohjelma sai OS X -tuen[8] ja 2013 Linux-tuen[9]. Android- ja iOS-mobiililaitteille Steam-sovellukset julkaistiin vuoden 2012 aikana.[10] Konsoleista PlayStation 3 on saanut oman Steam ohjelmistonsa vuonna 2012.[11] Vuonna 2013 Steam julkaisi oman Linux-pohjaisen SteamOS-käyttöjärjestelmänsä.[12] Marraskuussa 2015 julkaistiin Steamin oma Steam Machine-konsoli.[13]
Sisältö
Steamissä on ilmais-, freemium- sekä maksullisia pelejä, ja niiden lisäksi myös trailereita, demoja, TV-sarjoja ja elokuvia sekä ohjelmistoja kuten editointiohjelmia ja pelimoottoreita. Ostettava ohjelmistosisältö maksetaan luottokortilla, Paypal-, WebMoney-, Skrill- tai Paysafecard -maksutavoilla, minkä jälkeen sisällön voi ladata palvelusta.
Steamin kautta voi ostaa kaikki Valven pelit (esimerkiksi Dota 2, Counter-Strike: Global Offensive ja Team Fortress 2), sekä monien muiden pelitalojen pelejä. Tarjolla on myös pienien peliyhtiöiden pelejä, sekä ns. casual-markkinoille tarkoitettuja pelejä.
Joulukuussa 2008 Electronic Arts aloitti viimeisenä suurena julkaisijana pelien jakelun Steamin kautta.[14] Samaan aikaan Ubisoft asetti aiemmin vain Yhdysvaltain markkinoille Steamin kautta myydyt pelinsä maailmanlaajuisesti saataville.
Lokakuussa 2008 Steamiin tuli saataville viisi Source-pelimoottorimuunnelmaa, jotka voi ladata ilmaiseksi tunnuksella, jolle on ostettu Half-Life 2 tai jokin muu Source-moottoria hyödyntävä peli.[15] Tällöin on myös mahdollista pelata Source-moottorille kehitettyjä ilmaisia pelimodifikaatioita.
Steamin DRM:n korvasi Custom Executable Generation (CEG) tekniikka vuonna 2009, joka  mahdollistaa peleiltä muokattujen suoritettavien tiedostojen luomisen. Tämä antaa käyttäjän asentaa omia pelejä useille eri laitteille, ilman rajoituksia.[16]
Steam Cloud
Vuonna 2008 lisätty Steam Cloud -toiminto mahdollistaa pelien asetuksien, tallennuksien ja otettujen kuvankaappauksien tallennetaan pilveen, jossa ne ovat käytettävissä eri tietokoneilla.[17] Pelit voivat myös käyttää Steamin rajapinnan avulla sen käyttäjänimeä, listaa saavutuksista pelissä, peliin kuuluvia 'esineitä' (esim. keräilykortteja) jotka näkyvät käyttäjätilin tavaralistassa. Joissain peleissä esineitä voi myös vaihtaa muiden pelaajien kesken tai myydä tai ostaa oikealla rahalla Steamin Yhteisön Kauppapaikalla.
Early Access
Marraskuussa 2013 lisätty Early Access -ominaisuus antaa kehittäjille mahdollisuuden julkaista alpha-ja beeta-vaiheessa. Pelin ostettuaan pelaajat voivat esimerkiksi ilmoittaa mahdollisista bugeista. [18]
Greenlight
Greenlight on vuonna 2012 lisätty ominaisuus, jonka avulla pelinkehittäjät julkaisevat videoita ja kuvankaappauksia pelistä. He voivat laittaa pelin äänestyslistalle jolloin yhteisö pääsee vaikuttamaan pelin julkaisuun.[19] Heti alkuun Greenlight sai valtavan määrä heikkolaatuista sisältöä, jota Valve lähti välittömästi karsimaan lisäämällä $100 dollarin hintalapun pelin lisäämiselle palveluun. Tästä saadut rahat Valve lahjoittaa Child's Play-hyväntekeväisyysjärjestölle.[20]
Ensimmäinen Greenlightin kautta julkaisuun päässyt peli oli Mikolaj "Sos" Kamińskin vuonna 2012 julkaisema McPixel.[21]
Kauppa
Steam kauppa () mahdollistaa pelien ostamisen omalle tai kaverin Steam-tilille. Ostokset ovat tilikohtaisia ja mahdollistaa pelien lataamisen ilman rajoitusta useille eri laitteille. Kesäkuussa 2015 Valve muokkasi käyttäjäehtojaan EU:n lainsäädännön mukaiseksi, mahdollistaen tuotteiden palauttamisen 14 vuorokauden sisällä ostohetkestä, jos niitä on käytetty alle kaksi tuntia.[22]
Steam Yhteisön Kauppapaikka () on vuoden 2012 lopulla lisätty osio, jossa pelaajat voivat ostaa ja myydä virtuaaliesineitä toisiltaan.[23]
Steamworks
Steamworks on ohjelmistokehittäjille suunnattu ohjelmointirajapinta (API), jolla pääsee käsiksi Steamin moniin ominaisuuksiin. Tuettuja ominaisuuksia ovat mm. pelaajan todentaminen ja verkkokäytännöt, äänikeskustelut, DRM, sekä Steamin yhteisö, statistiikka ja saavutukset.[24]
Steam Workshop
Workshopin alkuperäinen tarkoitus oli tarjota lisäsisältöä Team Fortress 2 peliin.[25] Skyrimin pelin johdosta Workshop suunniteltiin uudestaan, jotta sillä voidaan tuoda lisäsisältöä muihinkin peleihin.[26] Myöhemmin Workshop mahdollisti myös pelaajien ja Steamworks-kehittäjien luoman sisällön julkaisemisen muiden pelaajien ladattavaksi.
Huhtikuussa 2015 Skyrimin julkaisun alla Valve antoi modien tekijöille mahdollisuuden rahastaa tuotoksillaan, mutta yhteisön negatiivisen palautteen johdosta Valve ja Bethesda perui kyseisen muutoksen kahden päivän sisällä.[27][28] Modeja jo ostaneet saivan rahansa takaisin. Vuonna 2015 pelaajat pystyvät vihdoin laittaa ehdolle Workshoppiin myös karttoja.
Valve Anti-Cheat

Järjestelmä estää huijaamisen mm. GoldSrc ja Source-peleissä. Mikäli ohjelma huomaa pelaajan huijaavan, VAC antaa useiten eston. Estokäsittely voi kestää kuitenkin kuukausia mutta kun esto saapuu, se on pysyvä ja siitä jää merkintä huijarin Steam-profiiliin. Valvella on nollatoleranssi huijaamiselle ja estoja ei poisteta pyydettäessä, elleivät ne johdu havaitusta virhearvioinnista.
Lokalisointi
7. helmikuuta 2007 tapahtuneen päivityksen myötä Steamin kieliasetuksista ohjelman saa toimimaan myös suomeksi, joka tarkoittaa itse Steamin sekä joidenkin sitä kautta pelattavien pelien täydellistä suomentumista.[29] Esimerkiksi Counter-Strike: Source on saanut täysin suomenkielisen ulkoasun sekä sisällön, kattaen kaiken radiokomennoista valikkoihin. Mahdollisuus suomenkieliseen versioon on herättänyt hupia monilla keskustelupalstoilla, sillä osa käännöksistä oli käännetty sana sanalta englannista, vaikka parempia suomenkielisiä ilmaisuja olisikin tarjolla. Käännöksiä on sittemmin paranneltu Steam Translation Serverin[29] avaamisen myötä, jossa yhteisön jäsenet saavat lähettää omia käännöksiään Steamiin ja sen peleihin. Nykyään moniin suosittuihin peleihin on saatavilla suomenkieliset tekstitykset.
Ongelmat
Steam kärsi alkuaikoina monista bugeista. Nykyään hidastelut osuvat suurien julkaisujen alkuun, joka johtuu suurista käyttäjämääristä. Steam saikin alkuaikoina pelaajien keskuudessa huonon maineen, mutta järjestelmän jatkuvan kehityksen myötä tämäkin on osittain karissut pois.
Kilpailevia tuotteita
Steamin suoriksi kilpailijoksi on kehitetty GameStopin (alk. Stardockin) Impulse, Electronic Artsin Origin-palvelu, Microsoftin Games for Windows – Live ja Ubisoftin Uplay.
Lisäksi sitä voi verrata Sonyn PlayStation Network -palveluun, Microsoftin Xbox Live -palveluun, tai Nintendon Nintendo eShopiin, jotka ovat alustaansa sidottuja.
Menestyminen
7. helmikuuta 2008 Steamilla oli yli 15 miljoonaa rekisteröityä tiliä[30], maaliskuussa 2011 jo 30 miljoonaa ja vuonna 2013 yli 65 miljoonaa tiliä.[31] Vuonna 2015 Steamissä on yli 4500 peliä ja 125 miljoonaa käyttäjää.[32] Maaliskuussa 2015 samanaikaisia käyttäjiä oli 9 miljoonaa.[33] Vuonna 2009 Stardock arvioi Steamillä olevan 70 %:n markkinaosuus PC-pelien digitaalisessa jakelussa[34] ja myöhemmin vuonna 2013 Screen Digest arvioi määrän olevan 75 %.[35]
Steamissä jaeltavan pelin julkaisija saa myyntituotosta 70%, kun kaupan hyllyltä myytävän pelin julkaisijan osuudeksi jää 30%[36]. Vuoden 2014 kesäalennusmyynnin aikaan Steamin palveluun oli samaan aikaan kirjautuneena yli 8 miljoonaa ihmistä.[37]
PC Gamer kertoi Steamin samanaikaisten käyttäjien määrän nousseen yli 18 miljoonan tammikuussa 2018.[38] Vuoden aikana käviämäärä kasvoi noin 30%
Tietoturva
Steamin menestyminen on johtanut myös useisiin hakkerointiyrityksiin. Eniten huomiota sai 6. marraskuuta 2011 suoritettu hyökkäys, jonka toimesta Valve väliaikaisesti sulki keskustelufooruminsa. Valve myönsi, että hyökkääjät mahdollisesti pääsivät käsiksi salattuihin käyttäjätietoihin.[39]
Valve lisäsi Steam Guard -toiminnon sovellukseen kasvaneen tietojenkalasteluyrityksien johdosta vuonna 2011.[40]
Katso myös
GOG.com
Uplay
Origin
Valve Anti-Cheat
Digitaalinen jakelu
Lähteet

Aiheesta muualla

 - Virallinen Steamin kotisivu Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 - Virallinen Valven kotisivu Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 -kategoria virallisella VDC Wikillä Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Linux-ohjelmat
Luokka:Windows-ohjelmat
Luokka:Yhteisöpalvelut
Luokka:Mac OS -ohjelmat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Digitaalinen jakelu
Luokka:Valve Corporation


Luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan

Mikä on Kajaanin väkiluku kymmenentuhannen henkilön tarkkuudella?


Nintendo Entertainment System  (yleisesti NES, alkup. nimi Nintendo Family Computer (), yleisesti Famicom ()) on Nintendon kehittämä ja alun perin 1983 julkaisema 8-bittinen videopelikonsoli. Pelikonsoli julkaistiin 1985 Pohjois-Amerikassa ja 1987 Euroopassa. Pelikonsolia myytiin maailmanlaajuisesti yli 60 miljoonaa kappaletta,[1] ja se auttoi palauttamaan henkiin Yhdysvalloissa vuoden 1983 videopelilaman seurauksena romahtaneet videopelimarkkinat.[2][3] NES asetti standardin senaikaisille pelikonsoleille aina pelisuunnittelusta (ensimmäinen nykyaikainen tasohyppely Super Mario Bros. oli laitteen ensimmäinen suurmenestys) liiketoimintaratkaisuihinsa asti. Nintendo tuki virallisesti vuoteen 1995-saakka ja valmisti sitä Japanissa vielä vuoteen 2003. Vuonna 2016 Nintendo uudelleenjulkaisi NES-pelikonsolin miniversiona nimellä Nintendo Classic Mini.[4]
Historia
Nintendon menestyttyä kolikkopeleissä 1980-luvun alussa yritys suunnitteli kehittävänsä pelikonsolin, jonka pelit olisivat vaihdettavilla moduuleilla. Tämä ominaisuus puuttui Nintendon aikaisemmista Color TV Game -konsoleista. Uuden konsolin suunnittelusta vastasi Masayuki Uemura, ja laite julkaistiin Japanissa 15. kesäkuuta 1983 14 800 jenin hintaan. Julkaisun yhteydessä laitteelle julkaistiin kolme kolikkopelikäännöstä, jotka olivat Donkey Kong, Donkey Kong Jr., ja Popeye. Nintendo Family Computer  saavutti suosionsa hitaasti: ensimmäisen vuotensa aikana sitä kritisoitiin epäluotettavaksi, sillä se oli altis ohjelmointivirheille ja jatkuvalle jähmettymiselle. Tästä syystä myymättömät laitteet vedettiin myynnistä ja niiden viallinen emolevy vaihdettiin. Suosio kasvoi, ja Famicomista tuli vuoden 1984 loppuun mennessä Japanin parhaiten myyvä pelikonsoli. Menestyksen myötä Nintendo suuntasi katseensa Pohjois-Amerikan markkinoille.
Nintendo aloitti neuvottelut Atarin kanssa Famicomin julkaisusta ulkomailla nimellä "Nintendo Enhanced Video System". Sopimus kuitenkin kariutui, ja Atari päätti keskittyä tulevaan 8-bittiseen Atari 7800 -konsoliinsa.[5] Seuraava, myös epäonnistunut suunnitelma oli julkaista laite nimellä "Nintendo Advanced Video System"; muunneltuun Famicomiin olisivat kuuluneet muun muassa langaton peliohjain, näppäimistö ja BASIC-ohjelmointityökalu.
Viimein kesäkuussa 1985 Nintendo paljasti Yhdysvaltojen version Famicomista Consumer Electronics Show -messuilla. Laitteen ulkonäköä oli muutettu täysin ja nimi oli vaihtunut Nintendo Entertainment Systemiksi. NES osoittautui samanlaiseksi menestystuotteeksi Yhdysvalloissa kuin Japanissakin ja näytteli suurta osaa yhdysvaltalaisten videopeliteollisuuden elvytyksessä. Aluksi laite julkaistiin lokakuussa 1985 New Yorkissa vain 50 000 yksikön voimin; menestyksen myötä maanlaajuinen julkaisu koitti 1986. Julkaisun yhteydessä markkinoille tuli samanaikaisesti 18 julkaisupeliä: 10-Yard Fight, Baseball, Clu Clu Land, Donkey Kong Jr. Math, Duck Hunt, Excitebike, Golf, Gyromite, Hogan's Alley, Ice Climber, Kung Fu, Mach Rider, Pinball, Stack-Up, Super Mario Bros., Tennis, Wild Gunman, ja Wrecking Crew.
Nintendo oli vuosikymmenen loppuun asti markkinajohtaja Yhdysvaltojen ja Japanin markkinoilla ja yrityksen pelit rikkoivat myyntiennätyksiä. Konsoli ei kuitenkaan saavuttanut samanlaista suosiota muualla läntisessä maailmassa. Euroopassa ja Australiassa NES julkaistiin kahdella markkinointialueella A ja B. B-alueen jakelusta vastasivat useat yritykset, Nintendon hoitaessa useimpien peliensä julkaisun; suurin osa alueen maista saivat NES:n markkinoille vuonna 1986. Mattel hoiti laitteen jakelun A-alueella, mutta vasta seuraavana vuonna B-alueen julkaisusta. Vasta vuonna 1990 Nintendon luoma Euroopan jaosto hoiti koko Euroopan kattavan julkaisun,[6] mikä antoi Nintendon kilpailijalle Segalle mahdollisuuden suoriutua paremmin Master System -konsolinsa kanssa monissa maissa.
1990-luvun alkaessa NESin menestyksen tie oli kuitenkin tulossa päätepisteeseensä, sillä markkinoille oli tullut kehittyneempiä, 16-bittisiä kilpailijoita, kuten Sega Mega Drive. NES jäi myös Nintendon seuraavan konsolin Super Nintendo Entertainment Systemin varjoon, ja seurauksena laitteen käyttäjäkunta kapeni. Nintendo kuitenkin jatkoi laitteen tukemista Yhdysvalloissa vuosikymmenen puoliväliin saakka ja julkaisi jopa uuden version konsolista, NES 2:n. Uusi versio korjasi lähes kaikki aikaisemmassa konsolissa olleet suunnitteluvirheet.[7] Jatkuvien alennusmyyntien ja uusien pelein puutteessa NES:n tukeminen lopetettiin vuonna 1995. Silti Japanin Nintendo jatkoi NES:n tuottamista aina vuoteen 2003 asti, kunnes tuotantolinja lopetettiin. NES:llä näkivät päivänvalon useat nykyisinkin suositut pelisarjojen avaukset, kuten Nintendon omat Super Mario Bros., The Legend of Zelda ja Metroid,  Capcomin Mega Man -pelisarja, Konamin Castlevania-pelisarja ja Square Enixin Dragon Quest ja Final Fantasy -pelisarjat.
Alueelliset eroavaisuudet
Vaikka japanilainen Famicom ja maailmanlaajuinen NES olivat laitteistoltaan yhteneväiset, konsoleiden välillä oli joitain tärkeitä eroja:
Erilainen kotelomuotoilu. Famicomissa on päältäladattava moduuliaukko, 15-pinninen laajennusportti etupaneelissa lisäosille (pääohjaimet olivat johdoistaan kiinni laitteen takana) ja punavalkoinen väritys.[8] NES:ssä on edestäladattava moduuliaukko sekä harmaa, musta ja punainen väritys. Laajennusportti on laitteen pohjassa ja moduuliliitin  on erilainen.
60-pinniset vs. 72-pinniset moduulit. Alkuperäinen Famicom ja uudelleenjulkaistu AV Family Computer käyttivät 60-pinnistä moduuliteknologiaa, mikä näkyi pienempänä moduulikokona kuin NES:ssä (ja NES 2:ssa), joka käytti 72-pinnisiä moduuleita. Neljä pinniä käytettiin 10NES-mikropiiriä varten,[9] ja kymmenen pinniä moduulin suoraan yhdistämisen alaosan laajennusporttiin. Kaksi pinniä, jotka mahdollistivat moduulien omat äänen laajennusohjainpiirit, poistettiin. Monet varhaisista Yhdysvalloissa julkaistuista peleistä (kuten StackUp), olivat adapteriin liitettyjä Famicom-moduuleja. Adapteriin liitetty moduuli oli mahdollista kiinnittää NES:n laitteistoon; Nintendo toimi näin vähentääkseen kuluja ja yksinkertaistaakseen varastojensa sisältöä.
Famicomille julkaistiin lukuisia oheislaitteita ja peli-/ohjelmistopakkauksia, joista joitakin ei julkaistu ulkomailla:
Famicom Disk System (FDS), vain Japanissa julkaistu suosittu levykeasema, joka mahdollisti pelien tallennuksen levykkeille moduulien sijaan. FDS:lle julkaistuihin tunnettuihin peleihin lukeutuvat Metroid ja Super Mario Bros. 2 (The Lost Levels).[10]
Famicom BASIC oli BASIC-työkalu Famicomille, joka antoi pelaajalle mahdollisuuden ohjelmoida omia pelejä. Monet ohjelmoijat hankkivat ensikokemuksensa konsolille tällä tavalla.
Famicom MODEM oli modeemi, joka mahdollisti yhteyden Nintendon palvelimeen, joka tarjosi vitsejä, uutisia (pääasiassa Nintendosta), pelivihjeitä, sääraportteja ja pienen määrän ohjelmia ladattavaksi.
Ulkoiset äänen ohjauspiirit. Famicomissa on kaksi moduulipinniä, jotka mahdollistivat ulkoisen äänen ohjauspiirin toiminnan. Ne oli alun perin tarkoitettu helpottamaan Famicom Disk Systemin ulkoisen äänen ohjauspiirin toimintaa. Nämä pinnit siirrettiin NES:ssä laitteen pohjaan laajennusporttiin. Seurauksena Nintendon ulkopuolisten kehittäjien moduulit eivät pystyneet hyödyntämään ominaisuutta, joten monissa NES:lle tuotetuissa sovelluksissa äänenlaatu oli heikompi kuin Famicomin vastaavissa. Ongelmasta kärsineistä peleistä merkittävimpiä on Castlevania III: Dracula’s Curse.
 Pysyvästi kiinnitetyt ohjaimet. Alkuperäisessä Famicomissa ohjaimet oli kiinnitetty pysyvästi laitteen taakse. Lisäksi toisessa ohjaimessa oli sisäänrakennettu mikrofoni, jota käytettiin muutamissa peleissä. Sekä ohjaimet että mikrofoni jätettiin pois uudelleensuunnitellusta AV Famicomista. NES:ssä ohjaimet kiinnitettiin seitsenpinnisiin ohjainportteihin.
Estokytkennät. Famicomissa ei ole mitään estolaitteistoa, ja seurauksena sille julkaistiin paljon lisensoimattomia moduuleja Aasiassa. Alkuperäinen NES sisältää 10NES-mikropiirin, joka lisäsi lisensoimattomien kehittäjien haasteita estäessään lisensoimattomia moduuleja toimimasta. Eurooppalainen NES sisältää aluelukituksen, joka estää alueen A pelien toiminnan alueen B konsoleissa ja päinvastoin.[11] Tämän pystyi kiertämään katkaisemalla 10NES -mikropiiristä yhden  jalan.
Ääni/video-liitännät. Alkuperäisessä Famicomissa on RF-modulaattori ääni- ja videoliitäntöjä varten, kun taas NES:ssä on sekä RF-modulaattori että RCA-liitäntäkaapelit (komposiittivideo ja monoääni). AV Famicomissa on pelkästään RCA-liitäntä, ja päältä ladattavassa NES:ssä vain RF-modulaattoriliitäntä.
Ohjaimet

Sekä Famicomissa että NES:ssä käytettävässä peliohjaimessa on tiilimäinen muotoilu ja neljä painiketta: kaksi pyöreää "A"- ja "B"-painiketta sekä "Start"- ja "Select"-painikkeet. Lisäksi molemmissa ohjaimissa on ristiohjain. Ristiohjaimen oli kehittänyt Nintendolla työskennellyt Gunpei Yokoi Game & Watch -pelejä varten korvatakseen aikaisemmissa peleissä käytetyn joystickin.
Alkuperäisessä Famicomissa on kaksi laitteen taakse pysyvästi kiinnitettyä ohjainta. Toisesta ohjaimesta puuttuvat "Start"- ja "Select"-painikkeet mutta se sisältää sisäänrakennetun mikrofonin. Vain harva peli käytti tätä ominaisuutta hyväkseen. Varhaisimmissa Famicomin ohjaimissa on neliönmuotoiset A- ja B-painikkeet.[12] Nämä vaihdettiin pyöreisiin, sillä neliönmuotoiset painikkeet jäivät alas painettaessa kiinni aukkojensa reunoihin. NES:n ohjaimet ovat irrotettavia. Niitä varten laitteen etuosassa on kaksi 7-pinnistä ohjainporttia. NES:n ohjaimet ovat kuitenkin keskenään samanlaiset, sillä toisessa Famicomin ohjaimessa oleva mikrofoni on jätetty pois; sen paikalla on "Start"- ja "Select"-painikkeet.
Laitteelle julkaistiin useita erikoisohjaimia, tosin vain harva niistä menestyi. Näihin lukeutuivat muun muassa NES Zapper (valopyssy), Power Pad, R.O.B. ja Power Glove. Alkuperäisessä Famicomissa on DA-15-laajennusportti laitteen edessä, johon useimmat oheislaitteet kiinnitetään. NES:ssä oheislaitteet kiinnitetään yleensä toiseen laitteen etuosassa sijaitsevista ohjainporteista.
AV Famicomin ja NES 2:n julkaisun yhteydessä ohjainten ulkoasua muokattiin hieman. Vaikka alkuperäisten painikkeiden paikat säilytettiin, ohjaimen kotelon ulkoasu muuttui tiilimäisestä koiranluun muotoiseksi, joka muistuttaa Super Nintendo Entertainment Systemin ohjainta. Lisäksi AV Famicom seurasi ulkomaisen versionsa jalanjälkiä jättäen pysyvästi kiinnitetyt ohjaimet pois. AV Famicomin ohjainten johdot ovat kuitenkin kaksi kertaa lyhyemmät kuin NES:n ohjainten.
NES:n tiilimäisestä ohjaimesta on tullut laitteen tunnistetuimpia symboleita. Nintendo on käyttänyt ohjaimen muotoilua hyväkseen muutamissa mainonnallisissa tuotteissaan ja Game Boy Advance SP - ja Game Boy Micro -käsikonsolien rajoitetuissa erikoisjulkaisuissa.
Teknisiä ominaisuuksia (PAL-versio)
Suoritin: Ricoh RP2A07, kellotaajuus 1,79 MHz (perustui MOS 6502:een).
Keskusmuisti: 2 kB.
Grafiikka: näytönohjain (PPU) Ricoh RP2C07, resoluutio 256×240, 48 väriä, scanline-kohtaisia rajoituksia, 64 spriteä.
Ääni: 4 PSG-kanavaa (kukin lukittu tiettyyn äänen aaltomuotoon), yksi 1-bittinen PCM-kanava
Oheislaitteita
Zapper-valopistooli
Family Fun Fitness -juoksumatto (esiintyi muun muassa Speden Speleissä)
Power Glove, käsineen kaltainen erikoisohjain
NES Four Score ja Satellite, jotka mahdollistivat neljän ohjaimen kytkemisen pelilaitteeseen kahden sijaan
NES Advantage, arcade-tyylinen peliohjain
Konami LaserScope, kypärä, joka oli tarkoitettu ääniohjattavaksi Zapperin korvaajaksi
NES Cleaning Kit, pelimoduulien puhdistusväline
Game Genie, ns. huijausmoduuli, joka muuttaa pelin toimintaa
Miracle Piano,piano jolle tehtiin pianonsoiton-opetuspelejä.

NES Suomessa
pienoiskuva|Nintendo-konsolia aikoinaan vuokrattiin kotitalouksiin. Kuvassa vuokraamoiden käytössä ollut nahkainen vuokrasalkku, joka sisälsi pelikonsolin tarvikkeineen.
NES (Myös "Nintendo", "8-bittinen" tai molemmat yhdistettynä "8-bittinen Nintendo") saapui Suomeen vuonna 1987. NESin suureen suosioon vaikuttivat monet syyt – pelien laatu, hyvä markkinointi sekä vuokratoiminta  (konsolia oli mahdollista kokeilla vuokraamalla sellainen peleineen).
Emulaattorit
Nintendo Entertainment System -emulaattorit mahdollistavat kyseisen koneen pelien pelaamisen muilla koneilla, kuten PC:llä. NES-emulaattorit ovat suosittuja, koska niitä voi ladata internetistä ilmaiseksi ja laillisesti. Tosin niiden käyttämät ROM-tiedostot eli pelit ovat laittomia, koska ne rikkovat tekijänoikeuksia.
Huomioita

Lähteet ja huomautukset
Citation error, replace with{{cite book| author = Toim. Wolf, Mark J.P.| title = The Video Game Explosion – A History from PONG to PlayStation and Beyond| publisher = Greenwood Press| year = 2008| id = ISBN 978-0-313-33868-7| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Viitteet

Aiheesta muualla

, arkistoitu versio Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit