Saab oli ruotsalainen automerkki, jonka valmistuksen aloitti vuonna 1947 Svenska Aeroplan AB. Nykyiseltä nimeltään National Electric Vehicle Sweden (NEVS) valmistaa yhtä Saab-mallia Saab 9-3:a.[1]
Vuonna 2000 yhdysvaltalainen suuri autonvalmistaja General Motors osti Saabin, mutta ajautui konkurssiin vuonna 2009. Tämän jälkeen automerkin omisti hetken hollantilainen autonvalmistaja Spyker, kunnes vuonna 2012 Saab-merkin osti kiinalais-ruotsalainen NEVS.[2]
Saab on tullut tunnetuksi turvallisuusratkaisuistaan ja turboahdetuista moottoreistaan.
Historia
Lentokoneista ensimmäiseen henkilöautoon

 Saab perustettiin Ruotsissa vuonna 1937 nimellä Svenska Aeroplan Aktiebolaget (SAAB) valmistamaan sotilaslentokoneita. Tuotanto aloitettiin Trollhättanissa samoissa tiloissa, jossa valmistettiin Bristol-lentokonemoottoreita. Saabin tehtailla koottiin vuoden 1940 aikana Brewster- ja Fiat -hävittäjiä Suomen ilmavoimille.[3]
Toisen maailmansodan jälkeen sotilaskoneisiin keskittyneen yhtiön tuotantoa oli pakko laajentaa. Rolf Mellde, Sixten Andersson (Sixten Sason) ja Gunnar Ljungström saivat tehtäväkseen suunnitella pienen henkilöauton tuotantoa. Mellde vastasi moottorin kehittelystä ja Sason muotoilusta. Tuohon aikaan toisella kotimaisella Volvolla oli mallistossaan vain suuria autoja, joten suunnittelusta vastannut kolmikko päätti hyödyntää Ruotsissa suositun DKW:n (Dampf-Kraft Wagen) pientä henkilöautoa yhtenä esikuvanaan. Markkinoinnissa tuotantomallista puhuttaessa käytettiin sanaa pikkuauto kansanauto sijaan, jolla Saab pyrki korostamaan laatumielikuvaa.[4] Esituotantomalleja valmistettiin eritasoisia testejä varten parisenkymmentä ja tulevan tuotantomallin suunnittelijana toimi Sixten Andersson. Lentokoneen siivestä muotonsa saanut prototyyppi (Saab 92001) esiteltiin lehdistölle jo kesällä 1947.
Tuotannon käynnistämisessä oli useita ongelmia. Varakas, maailmansodan taisteluista sivussa pysynyt Ruotsikin kärsi raaka-ainepulasta. Tämä vaikutti myös tulevan mallin, Saab 92:n, tuotantoon. Autotehtaan kokoonpano oli alkeellista. Kaikkia tarvittavia koneita, kattokuljettimia ja puristimia ei pystytty hankkimaan. Auton korit siirrettiin käsikärryillä, kunnes ne saivat renkaat alle. Myöhemmin tuotantolinjojen asennuksen yhteydessä jouduttiin korottamaan vanhan hallin kattoa kuljetinlinjoja varten.[4]  Sotien jälkeen DKW:n patentit vapautuivat ja Saab pyrki hyödyntämään yksinkertaista kaksitahtimoottoria mallissaan, mikä kuitenkin tuotti omat ongelmansa. DKW-kytkökset ulottuivat toiseen ruotsalaiseen autovalmistajaan Philipsons Automobil AB:iin, joka myös suunnitteli DKW:n automalliin perustuvaa omaa henkilöautoaan. Saabin onneksi Philipsonsin suunnitelmat sekä tuotanto olivat jäljessä. Vuonna 1947 valmistajat tekivät yhteistyösopimuksen, jossa Saab lupautui myymään Philipsonsille 8000–10000 Saab 92:a. Philipsons sai ainoana myyntioikeudet vuoteen 1951 saakka. Neljännes ensimmäisten vuosien tuotannosta vietiin ulkomaille pääosin siksi, että valtio kaipasi ulkomaalaista valuuttaa. Lopulta tammikuussa 1950 tuotanto saatiin käynnistettyä ensimmäisen tuotantomallin osalta.[4] Saab 92 sai hyvän vastaanoton niin lehdistöltä kuin asiakkailtaan. Osittain tämän ansiosta ja edelleen jatkuneiden tuotantovaikeuksien myötä autoa ei pystytty valmistamaan kysynnän mukaisesti. Lopulta vain 500 autoa vuonna 1950.

Kolme vuosikymmentä Saab 92:n muodoilla
Tuoretta Saab 92 -mallia päivitettiin asiakkaiden toiveiden mukaisesti ja 1953 runsaiden muutosten myötä malli nimettiin uudelleen Saab 92B:ksi. Kaikki Saab 92 -mallit olivat paremmin varusteltuja (Deluxe), vaikka markkinoinnissa vielä tarjottiin perusmallia. Autojen värinä oli vihreä, jonka on kerrottu olleen ylijäämiä päättyneestä sota-ajasta. Mallilla saatiin menestystä myös rallissa (muun muassa Monte Carlo -ralli), vaikka moottori oli varsin pienitehoinen. Moottorinsuunnittelusta vastannut Rolf Mellde ajoi ensimmäiset kilpailut Rikspokalenissa vuonna 1950. Suurempi uudistus tapahtui joulukuussa 1955, kun nykyisen mallin ohelle tuotiin Saab 92:n pitkälti perustuva Saab 93. Rallimenestyksen myötä Saab pyrki kovasti rakentamaan myös urheiluauto Saab Sonettin, jonka tuotanto kuitenkin kariutui. 93-mallia valmistettiin loppuaikoina Saab 93B:nä kaksiosaisen tuulilasin vaihduttua yhdeksi ja kaappariovien muututtua tavallisiksi oviksi Saab 93F:nä. Erik Carlson voitti 1957 Saab 93:lla Ruotsin rallin ja Suomen rallin.
Vuosikymmenen vaihduttua alkoi Saab 96:n valmistus, josta tuli yhtiön ensimmäinen todellinen menestystuote. Turvallisuus oli merkittävässä osassa merkin imagoa jo alkuajoista lähtien. Tällä saralla ehkä merkittävin askel otettiin vuonna 1962, kun urheiluauto Saab Sportin myötä lanseerattiin vakiovarusteena turvavyöt ja 1970-luvulla kumiset turvapuskurit.
Vuosikymmenen vaihtuessa valmistui 500000:s Saab. 96-mallin kaltaista pienempää Saabia oli valmistettu periaatteessa jo merkin alkuajoista alkaen. Klassiset muodot koettiin vanhanaikaisiksi ja  tilalle piti saada uusi, tuore pikkuauto.[5] 1974 valmistui Björn Envallin suunnittelema Saab 95:n alustalle perustuva Saab 98 (työnimi X14). Mallissa nähtiin ensimmäistä kertaa combi coupé -muodot, jotka toteutuivat myöhemmin Saab 99:ssä ja Saab 900:ssa. Saab 98 jäi kuitenkin harharetkeksi merkin historiassa eikä 98:a valmistettu muutamia esimalleja enempää. Tammikuussa 1980 valmistuivat viimeiset Saab 96:t Uudenkaupungin autotehtaalta. Kaiken kaikkiaan Saab 96:a valmistui Ruotsissa ja Suomessa yhteensä 547 221 autoa.
Saab astuu keskiluokkaan: Uusi Saab 99
 Jo 1950-luvulla kilpailluilla pienten autojen markkinoilla oli tungosta. Samalla vaurastuvat ruotsalaiset asiakkaat alkoivat vaatia enemmän kokoa, varusteita ja tehoa autoltaan. Suuremman Saabin tuotantosuunnitelmat käynnistyivät pian henkilöautotuotannon alettua jo vuonna 1955. Suunnittelija Sixten Sason, silloin vielä Sixten Anderson, lainaili ranskalaiselta Citroënilta muotoja Saab 99:ksi nimettyyn automalliin. Persoonalliset muodot saivat pian myös lisänimen Le Canard (ankka). Ruotsin hallitukselta saatiin 2. huhtikuuta 1964 lupa jatkaa Sasonin suunnitelmien pohjalta ja salaiseksi työnimeksi tuli nimipäiväsankari Gudmund. Hallitus puuttui myös tulevan auton rakenteeseen ja tuotantomalleiksi kelpuutettiin combi coupé -mallin sijaan yleiset 2- ja 4-oviset mallit. Farmari-malli oli myös yksi vaihtoehto Saab 95:n tapaan, mutta tuotantoon se ei koskaan päässyt.[6] Koemallien testaus tapahtui varovaisesti ja osa autoista oli naamioitu Saab 96:ksi tai Daihatsu-merkkisiksi. Isompaa mallia saatiin odottaa aina vuoteen 1967, jolloin Saab 99 lopulta julkaistiin. Auton pääsuunnittelija Sixten Sason menehtyi samana vuonna ennen mallin julkaisua vain 55-vuotiaana.
Uutta mallia markkinoitiin "leveäharteisena ruotsalaisena" johtuen leveästä raideleveydestä. Mallia kehitettiin pitkin sen tuotantoa. Vuonna 1971 Saab 99:ssä sai ajovalojen pesurit. Moottoritehoja kasvatettiin ja 1970-luvun alkupuolella myyntiin tuli Saab 99 EMS, Saabin urheilullinen perheauto. Oman moottorin kehittäminen alkoi näihin aikoihin. B-moottori oli iskutilavuudeltaan 2,0-litraa. Saab 99:n tuotanto jatkui pitkään aina vuoteen 1984.

Saab ja Scania yhdistyvät vuonna 1968

Turbo-Saabit
Eräällä tavalla uusi aikakausi alkoi 1977 Frankfurtin automessujen jälkeen, kun merkki oli esitellyt Saab 99 Turbon. Saab 99 Turbo ei ollut ensimmäinen turboahtimella varustettu automalli, sillä muun muassa BMW ja Porsche olivat valmistaneet turbollisia urheiluautoja. Saabin insinöörit onnistuivat kuitenkin ottamaan hyödyn juuri siviililiikenteessä. Melkein heti perään pieneltä autovalmistajalta saatiin uusi automalli. Saab 900 osoittautui menestykseksi ja valmistus jatkui aina vuoteen 1998. 1980-luvun puolivälissä valmistui ensimmäinen avomallinen Saab, Saab 900 Cabriolet. Avomallin suunnittelussa olivat vahvasti mukana Uudenkaupungin autotehtaan suunnittelijat. Samoihin aikoihin Saab osallistui Tipo-4-projektiin, jossa kolmen automerkin (Saab, Fiat, Lancia) yhteistyössä valmistettiin pohjalevy, jonka päälle valmistajat saivat rakentaa automallinsa. Saabin vetäydyttyä ja kolmannen italialaisen automerkin, Alfa Romeon, tultua mukaan Saab kehitti edustusluokkaisen mallin Saab 9000 vuonna 1985.
General Motors uudeksi omistajaksi
Saab ajautui taloudellisiin vaikeuksiin 1980-luvulla ja Wallenbergien teollisuussuku joutui myymään 50prosentin osuuden yhtiöstä yhdysvaltalaiselle General Motorsille vuonna 1990.[7] Samalla henkilöautotuotanto eriytettiin omaksi yhtiöksi Saab Automobile AB:ksi.[8] Autojen ylituotanto ja yhtiön muut vaikeudet johtivat Ruotsissa Arlövin tehtaan sulkemiseen ja pari vuotta myöhemmin Malmön tehtaalle kävi samoin. Saab 9000:n valmistus loppui vuonna 1998 ja samana vuonna myyntiin tuli Saab 9-5. Wallenbergien sijoitusyhtiö Investor myi loput omistuksestaan vuonna 2000 General Motorsille.[9] Saabin mallisto pysyi poikkeuksellisen pienenä jatkossakin (keskikokoinen 9-3 ja edustusluokan 9-5). 2000-luvun puolella mallistoa pyrittiin laajentamaan General Motorsin suhteiden myötä tuomalla Subaru Imprezaan lähes täysin perustuva Saab 9-2X. Pienempään keskiluokkaa kuuluvaa autoa myytiin vain Yhdysvalloissa.  Heikon menestyksen myötä se poistui valikoimasta jo kahden mallivuoden myötä 2006. Huonosta myynnistä on kärsinyt myös Chevrolet Trailblazerin pohjalle perustuva Saab 9-7X kaupunkimaasturi, jota myydään vain Yhdysvaltain markkinoilla. 9-7X suunniteltiin korvattavan Subaru-yhteistyön myötä Subaru Tribecan kanssa samalle alustalle rakennettavalla 9-6X-maasturilla. 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen toisella puoliskolla Saab esitteli konseptiauton 9-4X kaupunkimaasturista. Maailman talouden kiristyminen ja emoyhtiö General Motorsin taloudelliset ongelmat katkaisivat lopullisesti tien tällaisilta suunnitelmilta General Motorsin hakeuduttua konkurssiin vuonna 2009.
Vuonna 2007 Saab esitteli varsinaisesti ensi kertaa nelivetoisen Saabin, Saab 9-3 XWD:n. Aikaisemmat nelivetomallit 9-2X ja 9-7X olivat suoria johdannaisia (ns. "badge engineering") toisista automalleista. Vuonna 2009 mallistoon tuli samaista nelivetotekniikkaa hyödyntävä korotettu 9-3X kilpailemaan Volvon XC70:n sekä Audi Allroadin rinnalle.
Saabin valmistus Suomessa päättyi myös 2000-luvulla. Uudenkaupungin autotehdas Uudessakaupungissa valmisti Saabeja vuodesta 1969 aina vuoteen 2003, jolloin Saab 9-3 Cabrioletin valmistus siirtyi Graziin Itävaltaan. Vuosien aikana Uudessakaupungissa valmistettiin kaikki Saab 90:set sekä pidennettyjä erikoismalleja Saab 99:iin ja Saab 900:een. Noina 34 vuotena Suomessa valmistettiin yli 700 000 Saab -henkilöautoa. Lisäksi Saabia valmistettiin lyhyen aikaa vuosina 2007 ja 2008 Saksassa, Rüsselsheimin tehtaalla.

Vuoden 2009 kriisi, Spykerin fuusio 2010 ja uusi omistaja NEVS
Saabin emoyhtiön General Motorsin ajauduttua loppuvuodesta 2008 konkurssin partaalle se oli harkinnut yhtenä hätäkeinona lakkauttavansa raskaita tappioita aiheuttavan Saab-automerkkinsä kokonaan.[10] 18.2.2009 General Motors esitteli uuden liiketoimintasuunnitelmansa Yhdysvaltain uuden presidentin Barack Obaman hallinnolle tarkoituksena perustella elinkelpoisuuttaan Yhdysvaltojen liittovaltiolle ja suunnitelmaan kuuluu irtautuminen Saabista. Elinkelpoisuuden osoittaminen on edellytys hätärahoituksen saamiselle liittovaltiolta, sillä General Motors on finanssikriisistä ja siitä seuranneesta uusien autojen myynnin vähenemisestä johtuen suurissa vaikeuksissa ja ilman Yhdysvaltain liittovaltion hätäapua ajautuisi konkurssiin. 19.2.2009 Saabin raportoitiin lopettavan laskujensa maksun ja hakeutuvan yrityssaneeraukseen.[11] Yhdysvaltain valtiosta tuli kesäkuussa 2009 uuden General Motorsin pääomistaja (60%) Kanadan omistaessa 12% ja autoalan työntekijöiden eläkesäätiö omistaessa 18%.[12]
Yrityssaneerausajan päätyttyä ruotsalainen urheiluautovalmistaja Koenigseggin johtama sijoitusryhmä teki kesäkuussa aiesopimuksen Saab Automobilen ostamisesta General Motorsilta. Pieniksi osaomistajiksi oli tulossa General Motors sekä kiinalaisia sijoittajia.[13] Koenigsegg oli esittänyt pitkänajansuunnitelmia Saab-merkin muuttamisesta nykyisestä kalliimmaksi luksusmerkiksi.
Saab esitteli syksyllä 2009 Frankfurtin autonäyttelyssä uuden Saab 9-5:n.[14]
24. marraskuuta 2009 uutiskanava CNBC kertoi General Motorsin peruneen suunnitelmat myydä Saab Koenigseggille.[15] Ruotsalaisen urheiluautovalmistajan peruttua kaupat Saabin ostajaehdokkaina vaihtuivat Renco Groupista hollantilaiseen urheiluautovalmistaja Spyker Carsiin.[16] Samoihin aikoihin General Motors teki kaupat Saabin vanhojen sedan-mallien (9-5 ja 9-3) tuotantolinjojen myymisestä kiinalaiselle BAINC:lle.[16] Spyker teki tammikuussa General Motorsille uuden ostotarjouksen Saabista. Samoin yhdysvaltalainen sijoitusyhtiö Merbanco jätti Spykerin jälkeen uuden tarjouksen Saabista.[17] Formula 1 -moguli Bernie Ecclestone ilmoitti kiinnostuksensa Saabista tammikuussa 2010. Samoihin aikoihin yhtiön johto vaihdettiin ja alasajosta vastaavat konsultit aikovat irtisanoa Saabin myynti- ja jakeluosaston, jälleenmyynti- sekä alihankintasopimukset.[18]
Samaisena vuonna toinen perinteinen ruotsalainen henkilöautojen valmistaja Volvo oli monessa suhteessa samanlaisessa tilanteessa ollen yhdysvaltalaiselta Fordilta myynnissä muun muassa kiinalaisille sijoittajille.[19]
26. tammikuuta 2010 Spyker Carsin ilmoitettiin päässeen sopimukseen Saabin ostamisesta General Motorsilta.[20] Kauppa allekirjoitettiin 23. helmikuuta 2010.[21] Spyker maksoi Saabin osakkeista 74 miljoonaa dollaria eli 54 miljoonaa euroa. General Motors säilytti silti vielä itsellään Saabin osakkeita 326 miljoonan dollarin edestä.[22] Sopimukseen liittyy, että uuden autonvalmistajan nimeksi tulee Saab Spyker Automobiles.[23][24] Syyskuussa 2010 Saab teki yhteistyösopimuksen BMW:n kanssa, joka liittyy lähinnä moottoriteknologiaan. Vuodesta 2010 Saab on tehnyt yhteistyösopimuksen saksalaisen BMW:n kanssa moottoriteknologiaan liittyen.
Maaliskuussa 2011 uusien autojen tuotanto keskeytyi Trollhättanissa maksuvaikeuksien vuoksi yhtiön alihankkijoille.[25] Saabin aiesopimus kiinalaisten yritysten Youngman ja Pangda kanssa uhkasi peruuntua lokakuussa 2011, kun kiinalaiset olisivat halunneet koko yhtiön osakekannan, mihin Saab myöhemmin suostuikin.[26][27]
19. joulukuuta 2011 Saab hakeutui konkurssiin rahavarantojen loputtua.[28]
Autotuotanto käynnistyi uudelleen vanhalla 9-3-mallilla joulukuussa 2013, kun uusi omistaja National Electric Vehicle Sweden (NEVS) käynnisti toiminnan Trollhättanin tehtaalla.[1] NEVSin omistajia ovat enemmistöosuudella Neitsytsaarille rekisteröity NME Holdings ja Qindaon kaupunki (Qingdao Qingbo Investment Co Ltd).[29] Saabin tuotanto kuitenkin pysähtyi toukokuussa 2014, ja saman vuoden elokuussa NEVS ajautui selvitystilaan, josta se pääsi huhtikuussa 2015 Vänersborgin oikeuden päätöksellä. [30][31] Toukokuussa 2015 NEVS ilmoitti saaneensa kaksi strategista yhteistyökumppania Kiinasta. Ne ovat Tianjin Binhai Hi-tech industrial Development Area (THT) ja Beijing State Research Information Technology Co. Ltd. (SRIT). Samalla NEVS ilmoitti aikeistaan avata uusi tehdas Tianjinin kaupunkiin Kiinaan. [32]
Saab Suomessa
Saabin ensimmäinen edustaja Suomessa oli helsinkiläinen Importer Oy, joka toi maahan vuosina 1950–1963 noin 900 Saab-henkilöautoa. Vuonna 1963 Saabin edustus siirtyi Oy Scan-Auto Ab:lle, joka oli tuonut Scania-Vabis -merkkisiä kuorma-autoja ja linja-auton alustoja vuodesta 1949 lähtien.[33] Vuonna 1959 Suomessa oli rekisterissä vain noin 500 Saab-henkilöautoa. Henkilöautojen tuontisäännöstely päättyi vuonna 1962, mutta Saab pysyi melko harvinaisena automerkkinä suhteellisen kalliin hintansa vuoksi.[34]  Esimerkiksi vuonna 1965 Ford Taunus ja Cortina maksoivat saman verran kuin Saab 96 (8900 markkaa), vaikka ne kuuluivat suurempaan kokoluokkaan.[35] Samaan aikaan Saab saavutti kuitenkin mainetta ralliautona varsinkin Carl-Otto Bremerin ja Simo Lampisen ansiosta.[34] Saab Sonett -urheiluautoa tuotiin maahan erikoistilauksesta muutamia kappaleita.[36]
Vuonna 1968 perustettiin suomalais-ruotsalainen yhteisyritys Saab-Valmet Oy, jossa Suomen valtio oli Valmetin kautta osaomistajana. Autojen kokoonpano Uudenkaupungin autotehtaassa alkoi marraskuussa 1969. Uudenkaupungin valinta tehtaan sijoituspaikaksi johtui osittain siitä, että Uudenkaupungin seutu, Vakka-Suomi, nautti tuohon aikaan ns. kehitysalueille myönnetyistä verohelpotuksista. 1970-luvun aikana Saabin osuus Suomen henkilöautokannasta nousi tuntuvasti yhden prosentin tuntumasta noin kahdeksaan prosenttiin. Kun vuoden 1969 lopussa rekisterissä oli vajaat 6300 Saabia, vastaava luku kymmenen vuotta myöhemmin oli noin 95000 eli yli 13-kertainen.[37] Saab 95 -mallia rekisteröitiin pakettiautoiksi ns. piilofarmareina vuosina 1967–1971 yhteensä 2638 kappaletta.[38] Saab 96 tarjosi ralliautona kovan vastuksen uudemmille automalleille vielä 1970-luvulla, ja Scan-Auton pyörittämässä kilpatallissa ajoivat muiden muassa Simo Lampinen, Tapio Rainio ja Jari Vilkas.[37]
Uudenkaupungin autotehtaalla suunniteltuja ja vain siellä valmistettuja Saabin malleja olivat vuonna 1977 esitelty pidennetty Saab 99 Finlandia ja vuonna 1979 myyntiin tullut 99 Petro. Saab 99 Finlandiassa vakiomallia oli jatkettu keskeltä 20 senttimetrin lisäpalalla, ja suurin osa niistä meni valtion laitosten ja yhtiöiden käyttöön. Saab 99 Petrossa käytettiin polttoaineena bensiinin ohella petrolia tai tärpättiä, edellistä käynnistettäessä ja huippukuormituksella ja jälkimmäistä osateholla ajettaessa. Valtiovalta hoiti oman osuutensa säätämällä lain, jonka mukaan puuperäistä polttoainetta käyttävät ajoneuvot olivat vapaita ajoneuvoverosta; tosin laki koski vain kotimaassa valmistettuja ajoneuvoja. Saab Petro jäi mallina kuitenkin lyhytikäiseksi, koska öljy-yhtiöt eivät olleet innokkaita investoimaan petrolin jakelukanaviin vähäisemmän kysynnän vuoksi, polttoaineiden hintakehitys muuttui petrolille epäedulliseksi ja lisäksi autoissa ilmeni teknisiä pulmia.[37]
Automallit

KuvaMalliValmistusTietoaSaab 921949–1956Ensimmäinen tuotantomalli oli pieni kaksitahtinen auto. Mallin muodot olivat peräisin yhtiön lentokonehistoriasta ja säilyivät aina Saab 96:n valmistuksen loppumiseen saakka 1980 pienimmissä Saab-malleissa.Saab 931955–1960Saab 93 oli Saabin toinen sarjatuotantoinen henkilöautomalli. Perustui pitkälti 92-malliin. Valmistuksessa oli useampi autourheiluun suunnattu erikoismalli.Saab Sonett1956, 1967–1974Saabin kevytrakenteinen urheiluautomalli.Saab 951959–1978Saab 95 oli vuonna 1959 esitelty Saab 93:n farmariversio. Kun Saab 96 tuli vuotta myöhemmin markkinoille, 95-malli muuttui ja alkoi käyttää samoja perusosia ja tekniikkaa kuin 96.[39]150pxSaab 961960–1980Saab 96 on Saabin tunnusomaisimpia malleja. Se on 2-ovinen coupé, joka perustui Saab 93:een ja 95:een. Ensimmäiset mallit olivat kaksitahtisia, mutta vuonna 1967 moottoriksi vaihdettiin nelitahtinen V4. Sama muutos tehtiin Saab 95:een.[39]Saab 991968–1984Isompi keskiluokan Saab 99:n myötä markkinoille saatiin turvavyöt sekä turboahdin. Uusi korimalli Combi coupé laajensi mallivalikoimaa 1970-luvun alussa.Saab 9001979–1998900 on isompi malli ja tavallaan sisarmalli 90:stä. Aiempaa mallia sai sedanina ja viistoperäisenä Combi coupéna. Seuraava malli oli vain hatchback 3- sekä 5-ovisena. Toisen sukupolven seuraaja on Saab 9-3.Saab 901984–1987Uudessakaupungissa valmistettu 99-mallin jatkaja, jossa oli edeltäjänsä keula ja 900-mallin perä.Saab 90001984–1998Saab 9000 oli TIPO4-projektin tuotos Saabilla. Saabilla oli taloudellisia  vaikeuksia ja niin syntyi suuri Saab kaivattuun luokkaan. 9000:ssa oli kaksi korimallia sedan ja viistoperä.150pxSaab 9-51997–9-5 on Saabin suurempi malli. Sitä on saatavana sedanina ja farmarina.Saab 9-31998–Saab 9-3 perustuu edelleenkehitettyyn Saab 900:n (1993-1998). Saab 9-3 Sport Sedan alkaen vuodesta 2003 ja Saab 9-3 SportCombi alkaen vuodesta 2005. Nykyään sitä saa myös avokattoisena SportCabriona.Saab 9-2X2004–2006Alemman keskiluokan malli, joka oli lähinnä Saabiksi ulkoiselta olemukseltaan muutettu Subaru Impreza. Auto valmistettiin Subarun tehtailla Japanissa. Auto oli suunnattu pääasiassa Yhdysvaltain markkinoille.Saab 9-7X2005–Valmistettu GM:n GMT-katumaasturialustalle Chevrolet Trailblazerin tapaan. 9-7X Aero on Saabin historian tehokkain ja nopein malli (0-60mph)[40]. Myynnissä vain Yhdysvalloissa ja Kanadassa sekä Ruotsissa.
Erikois- ja konseptimallit
Ursaab (1946)
Saabin ensimmäinen henkilöautoprototyyppi (ruotsiksi UrSaab) valmistui kesäkuussa 1947. Autossa oli poikittainen kaksitahtimoottori ja sen aerodynaaminen muoto muistutti lentokoneen siipeä. Korin rakenne oli vankka.
Saab Monster (1959)
Saab Quantum (1962-1963)
Saab Catherina (1964)
Saab MFI13 (1965)
Saab Toad (1966)
Saab 98 (1974)
Saab 99 Finlandia (1976-1978)
Vuosimalliin 1976 tulleen 99 GLE-luksusmallin myötävaikutuksella Saab 99 sai Suomessa ideoidun jatketun edustusmallin, jonka nimeksi tuli Finlandia (99 GLE-L) valmistusmaansa mukaan. Finlandian esikuva on kotoisin naapurimaasta Ruotsista, josta presidentti Urho Kekkonen oli ostanut pienellä koriverstaalla (Heiners, Malmö) valmistetun pidennetyn Saab 99:n. Pelkästään Uudessakaupungissa valmistetussa Finlandia-mallissa oli etu- ja takaovien välissä 4/5-ovisen mallin takaovesta tehty 25cm:n mittainen pidennys, jossa oli oma "saunanakkunaksi" kutsuttu kapea ruutu. Vuosimallia 1976 tehtiin muutama esisarjan Finlandia. Ensimmäisen tuotantovuoden 1977 Finlandiaa valmistettiin Uudessakaupungissa vain 15 kappaletta. Vuonna 1978 valmistui vielä 11 kappaletta 20cm vakiomallia pidempää Finlandiaa, joissa ylimääräinen pituus oli jaettu tasan etu- ja takaovien kesken. Kahdessa näistä oli turbotekniikka.[41]
Saab 900 Finlandia/CD (1979-1986)
Finlandian taru jatkui 900-mallissa. 20cm jatkettuja edustusautoja tehtiin aluksi 5-ovisena (900 Finlandia), ja myöhemmin 4-ovisena (900 CD). Näitä tehtiin Uudessakaupungissa yhteensä 580 kappaletta. Viimeiset kuusi 900 CD:tä valmistettiin vuonna 1986.
Saab EV-1 (1985)
Saab EV-1 (Experimental Vehicle Number One) oli yksi Saabin prototyypeistä, futuristinen sport coupé, joka kaksilitraisella turbomoottorilla saavuttaa 270 kilometrin tuntinopeuden ja kiihtyy nollasta sataan 5,9 sekunnissa
Saab 9-X (2003)
Saab 9-5 BioPower (2006)
Saab Aero-X (2006)
Pääartikkeli: Saab Aero-X
Aero-X on kaksipaikkainen urheiluauto, joka on yhdistelmä Saabin lentokonehistoriaa sekä suuntauksia tuleviin malleihin. Autossa on 400-hevosvoimainen bioetanolia käyttävä kahdella turbolla varustettu 2,8-litrainen V6-moottori. Konseptimallin erityispiirteitä ovat puuttuvat a-pilarit sekä ovien ja katon yhtenäinen avautuminen.[42].
Saab 9-5 BioPower 100 Consept (2007)
Konseptiauto esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2007. 100% etanolilla moottorista on saatu 224kW (300 hv).[43][44]
Saab 9-1
Mahdollisesti tuleva kompakti henkilöauto. Sen alustarakenteen epäillään pohjautuvan General Motorsin Delta-alustalle, jolla valmistetaan Opel Astroja.[45]
Saab 9-2
Suunnitteilla oleva retromalli, jonka korimalli oli kaksiovinen coupé.
Galleria (tuotantomallit)

Saab 92
Saab Sonett III
Saab 96
Saab 900 Cabriolet
Saab 9000
Saab 9-5
Saab 9-3

Galleria (erikoiskonseptimallit)

Saab 92001 (UrSaab, ensimmäinen Saab)
Saab 99 (Saab "Daihatsu", prototyyppi)
Saab 900 cabriolet (prototyyppi)
Saab 9000 cabriolet (prototyyppi)
Saab EV-1 (konsepti)
Saab 9X1 (konsepti)
Saab Aero-X (konsepti)

Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Raunio, Jukka| title = Lentäjän näkökulma II| publisher = Kerava: Jukka Raunio| year = 1993| id = ISBN 951-96866-0-6}}
Viitteet

Aiheesta muualla

*
Luokka:Ruotsin autoteollisuus
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Minä vuonna Valmet alkoi rakentaa lentokoneita?


Erilaisten aineiden yleisiä pH-arvoja:AinepH-arvoAkkuhappo<1,0Mahahappo2,0Sitruunamehu2,4Kolajuoma2,5Etikka2,9Appelsiini-/omenamehu3,5Olut4,5Kahvi5,0Tee5,5Happosade< 5,6Maito6,5Tislattu vesi7,0Ihmisen sylki6,5–7,4Veri7,34–7,45Merivesi8,0Käsisaippua9,0–10,0Ammoniakki11,5Pyykinpesuaine12,5Lipeä (NaOH)13,5
Happamuus tarkoittaa positiivisten vetyionien (H+) (protonien) aktiivisuutta liuoksessa. Kun liuenneesta aineesta irtoaa vetyioneja ja ne tarttuvat liuoksen vesimolekyyleihin, vesimolekyyleistä muodostuu oksoniumioneja (H3O+). Kun kemiassa mainitaan vetyjen aktiivisuus, tarkoitetaan pääasiassa oksoniumionin kykyä vaikuttaa muihin reaktioihin niiden ylimääräisellä vedyllä. Vety voi kuitenkin tarttua muihinkin aineisiin, joista se sitten vaikuttaa ympäristön reaktioihin. Kun huomioidaan liuoksen kaikkien vetyionien aktiivisuus, saadaan selville vesiliuoksen happamuus. Happamuutta aiheuttavat pääasiassa hapot ja emäkset. Hapot lisäävät vetyionien määrää liuoksessa ja emäkset vähentävät sitä. Liuoksen happamuus ilmoitetaan yleisesti pH-arvona (lue ”peehoo”).[1][2][3]
Suomalaisessa kouluopetuksessa käytetään happamuuden määrityksessä oksoniumionin konsentraatiota. Sen antama kuva hapon reaktiokyvystä liuoksissa on totuudenmukainen vain laimeissa liuoksissa. Vahvoissa liuoksissa happojen luovuttaman vedyn todellista toimintakykyä kuvaa parhaiten aktiivisuuden määritelmä. Jatko-opinnoissa käytetäänkin usein juuri aktiivisuuteen perustuvaa määritelmää.[2][4][5][3]
Happamuuden taustaa
Historiaa
Happamuus ja emäksisyys (myös alkalisuus) ovat kemiassa vanhoja käsitteitä, jotka perustuivat ensiksi kemistin makuaistimukseen. Happojen ja emästen olemuksesta syntyi monia teorioita, mutta vasta ruotsalaisen Svante Arrheniuksen (1859–1927) käyttämä vetyionin käsite toi ilmiölle modernin näkökulman. Hänen mukaansa ”happo luovuttaa vetyioneita ja emäs hydroksidi-ioneita”. Arrhenius rajoitti emäkset vain hydroksidi-ionin kantaviksi ioniyhdisteiksi. Nykyaikaisen happo-emäs-teorian ottivat toisistaan tietämättä käyttöönsä vuonna 1923 tanskalainen Johannes Brønsted (1879–1947) ja englantilainen Thomas Lowry (1874–1936). Nykyään Brønsted–Lowry-periaatteena tunnetussa teoriassa esitettiin, että ”hapot ovat vetyionien (eli protonien) luovuttajia ja emäkset niiden vastaanottajia”.[2][5][3]
Søren Peder Lauritz Sørensen (1868–1939) esitti vuonna 1909, että happamuuden määrää kuvaisi oksoniumkonsentraatiota paremmin sen logaritmin vastaluku, jonka hän merkitsi pH. Tämä happamuustaso eli lyhyemmin myös happamuus merkitään nykyään lyhenteellä pH.[6] Merkinnän pH etukirjain p eli potenz on saksaa ja tarkoittaa vahvuutta ja kirjain H tarkoittaa vetyionia (H+). Toisinaan lyhenteen sanotaan tulevan latinan sanoista pondus hydrogenii eli vedyn potentiaali.[6][5][3]
Happo-emäsreaktiot

Happo-emäs-reaktiossa happo luovuttaa emäkselle vetyionin, mikä on happo-emäs-reaktioiden perusajatus. Reaktioihin osallistuvia aineita kutsutaan protolyyteiksi ja itse reaktiota protolyysiksi. Kun veteen liuotetaan esimerkiksi rikkihappoa (H2SO4), rikkihaposta irtoaa kaksi vetyionia, jotka tarttuvat kahteen vesimolekyyliin muodostaen niistä oksoniumionit. Reaktiossa rikkihappo on luovuttava happo ja vesi vastaanottava emäs. Koska rikkihappo protolysoituu kokonaan veteen, kutsutaan rikkihappoa vahvaksi hapoksi. Ne hapot, jotka protolysoituvat vain osittain veteen, ovat heikkoja happoja. Happo voi luovuttaa yhden vedyn, jolloin se on yksiarvoinen- eli monoproottinen happo, tai useita vetyjä, jolloin se on kaksi- tai kolme- tai moniarvoinen eli polyproottinen happo.[2][3][7]
Myös emästen ja happojen suolat liukenevat veteen ja niiden ionit riistävät vedeltä vetyioneita ja toisaalta voivat itse luovuttaa vetyioneita. Tällaisten suolojen vesiliuokset ovat silloin happamia tai emäksisiä.[8][9]
Vesimolekyyli voi myös itse luovuttaa vetyionin toiselle vesimolekyylille, jolloin siitä tulee hydroksidi-ioni (OH−) ja toisesta tulee oksoniumioni:
H2O + H2O

⇌

{\displaystyle \rightleftharpoons }

 H3O+ + OH−.[10]
Vesi voi siten toimia sekä happona että emäksenä, joten vettä kutsutaan siksi amfolyytiksi. Tätä itseensä kohdistuvaa reaktiota kutsutaan autoprotolyysiksi. Puhtaan veden autoprotolyysissä muodostama normaali oksoniumionin konsentraatio (merkitään [H3O+]) on noin [H3O+] = 1,0·10−7mol/l. Vesiliuosta, jolla on tämä  konsentraatio, kutsutaan neutraaliksi.[2][10]
Happamuuden määritelmä
Alkuperäinen moderni happamuus määriteltiin oksoniumionin pitoisuutena eli sen konsentraationa. Vahvan hapon tapauksessa oletetaan, että veteen tiputettu happo protolysoituu kokonaan. Happamuus on vahvan hapon tapauksessa oksoniumin konsentraatio, joka on sama kuin hapon alkukonsentraatio. Heikon hapon muodostaman oksoniumionin konsentraatio ei ole sama kuin veteen lisätyn hapon alkukonsentraatio, koska protolyysi tapahtuu vain osittain. Tällaisten tasapainoreaktioiden hajoamisaste tulee tietää, jotta happamuus voidaan määrittää. Emäksisyyden määritelmässä tarkkaillaan vastaavassa hydroksidi-ionien konsentraatiota.[2]
Jos litraan vettä tiputetaan pieni määrä etikkahappoa (CH3COOH, heikko happo), jonka konsentraatioksi tulee 0,1mol/l, protolysoituu siitä [H3O+] = 1,3·10−3mol/l suuruinen oksoniumin konsentraatio. Tämä on liuoksen happamuuden määrä, joka muutetaan nykyään pH-asteikolla arvoksi pH 2,90. Jos puhtaaseen veteen lisätään etikkahappoa niin paljon, että sen konsentraatio on 0,05mol/l, tulee happamuudeksi [H3O+] = 9,4·10−4mol/l eli pH 3,00.[2]
Liuoksen oksonium- ja hydroksidi-ionien konsentraatioiden keskinäiset erot määräävät happamuuden laadun. Kun [2][10]
[H3O+] > [OH−], on liuos hapan (liuos sisältää enemmän oksonium- kuin hydroksidi-ioneja), ja kun
[H3O+] = [OH−], on liuos neutraali ja kun
[H3O+] < [OH−], on liuos emäksinen.
Nykyaikaisempi ja tarkemmin happamuutta määrittelevä teoria sisältää konsentraation sijasta aktiivisuuden käsitteen. Väkevissä liuoksissa kaikki konsentraation ilmoittama määrä oksoniumionia ei osallistu happo-emäs-reaktioihin, vaan ainoastaan sen aktiivinen osa. Eräs ”peukalosääntö” sanoo, että aktivisuuden sijasta voidaan tyytyä konsentraatioon, kun liuotettujen happojen ja emästen kokonaiskonsentraatio on alle 0,1mol/l. Väkevien liuosten happamuutta on vaikea laskea, sillä aktiivisuuskertoimen laskenta vaatii joitain mielivaltaisia oletuksia.[4]
pH-arvon laskennallinen määrittäminen konsentraatioista
pH-asteikko
Kun liuoksen aktiviteetti

a

H

+

{\displaystyle a_{\rm {H^{+}}}}

 tai oksoniumionin konsentraatio [H3O+] on määritetty, voidaan se muuttaa pH-asteikon arvoksi. Tämä arvo tarkoittaa happamuuden tasoa eli happamuustasoa. Usein tästäkin suureesta käytetään nimeä happamuus. Saatua lukuarvoa kutsutaan joko pH-arvoksi tai pH-luvuksi, joka on puhdas numeerinen arvo ilman yksikköä.[2]
Liuoksen pH-arvo määritellään seuraavasti

pH

=
−

log

10

a

H

+

≈
−

log

10

[

H

3

O

+

]
.

{\displaystyle {\mbox{pH}}=-\log _{10}a_{\rm {H^{+}}}\approx -\log _{10}[H_{3}O^{+}].}

 [1][11][5][12]
pH-arvo on siis aktiivisuuden kymmenkantaisen logaritmin vastaluku, joka noudattaa logaritmista asteikkoa. Kun pH-arvo kasvaa yhdellä yksiköllä, aktiivisuus pienenee kymmenysosaansa. Ottamalla logaritmista vastaluku, muuttuu pH-arvo positiiviseksi. Siitä huolimatta erittäin väkeviksi tehdyt vahvat hapot saattavat saada negatiivisia pH-arvoja. Happamuustaso on yleensä väliltä −2…14, mutta voi erittäin happamilla tai emäksisillä liuoksilla olla näiden rajojen ulkopuolellakin. Ylläolevassa värikkäässä taulukossa on eräitä arkipäivän aineiden pH-arvoja vesiliuoksessa.[1][11]
Vedessä tapahtuu aina autoprotolyysi vesimolekyylien kesken ja veden oksoniumionin konsentraatio riippuu sen lämpötilasta. Sen konsentraatio 25°C:n lämpötilassa on noin 1,004·10−7mol/l eli sen pH-arvo on 7,0. Tämä on puhtaan veden normaali pH-arvo, joka on myös neutraalin liuoksen pH-arvo.[2][12]
pOH-asteikko
Happamuus voidaan yhtä lailla ilmoittaa hydroksidi-ionien (OH−) konsentraatiolla, jolloin sen logaritmin vastaluku on nimeltään pOH ja se lasketaan kaavalla

pOH

=
−

log

10

a

O

H

−

≈
−

log

10

[
O

H

−

]
.

{\displaystyle {\mbox{pOH}}=-\log _{10}a_{\rm {OH^{-}}}\approx -\log _{10}[OH^{-}].}

[1][11][12]
Koska veden protolyysi on tasapainoreaktio, sen tasapainokerroin eli veden ionitulo on 25°C:n lämpötilassa Kw = 1,008·10−14(mol/l)2. Autoprotolyysin ionitulossa kerrotaan oksoniumionien ja hydroksidi-ionien konsentraatiot keskenään kaavalla

K

w

=
[

H

3

O

+

]
[
O

H

−

]
.

{\displaystyle K_{w}=[H_{3}O^{+}][OH^{-}].}

[2][12]
Tämän lausekkeen logaritmin vastaluku on

p

K

w

=
−
l
o

g

10

(
[

H

3

O

+

]
[
O

H

−

]
)
=
−
l
o

g

10

[

H

3

O

+

]
−
l
o

g

10

[
O

H

−

]
=
p
H
+
p
O
H
.

{\displaystyle pK_{w}=-log_{10}([H_{3}O^{+}][OH^{-}])=-log_{10}[H_{3}O^{+}]-log_{10}[OH^{-}]=pH+pOH.}

[2]
Summan arvo saadaan veden ionitulon logaritmin vastaluvun avulla näin:

p

K

w

=
−
l
o

g

10

(
1,008
⋅

10

−
14

)
≈
14

,

00.

{\displaystyle pK_{w}=-log_{10}(1{,}008\cdot 10^{-14})\approx 14{,}00.}

[2]
Logaritmiset arvot liittyvätkin kiinteästi toisiinsa näin:

p
H
+
p
O
H
=
14

,

00

{\displaystyle pH+pOH=14{,}00}

[2],
jolloin toinen arvoista on pH, tai pOH voidaan laskea toisen arvon avulla. Huomaa, että käytössä pH-asteikko on yleisempi kuin pOH-asteikko.
pH-arvon laadullinen tulkinta
Liuos on neutraali, jos ionien konsentraatiot ovat kuin puhtaassa vedessä eli samat [H3O+] = [OH−] = x. Silloin veden ionitulo lasketaan kaavalla

K

w

=
[

H

3

O

+

]
[
O

H

−

]
=
x
⋅
x

{\displaystyle K_{w}=[H_{3}O^{+}][OH^{-}]=x\cdot x}

ja siitä saadaan

x
=
[

H

3

O

+

]
=
[
O

H

−

]
=

K

w

=

1,008
⋅

10

−
14

=
1,004
⋅

10

−
7

.

{\displaystyle x=[H_{3}O^{+}]=[OH^{-}]={\sqrt {K_{w}}}={\sqrt {1{,}008\cdot 10^{-14}}}=1{,}004\cdot 10^{-7}.}

[2][12]
Tällöin liuoksen pH = 7,00.
Liuos on hapan, jos [H3O+] > [OH−], jolloin [H3O+] > 1,004·10−7 ja [OH−] < 1,004·10−7. Silloin pH = −log10[H3O+] < 7,00 ja pOH = −log10[OH−] > 7, joka perustuu logaritmin vastaluvun ominaisuuksiin. Samaan tulokseen päädytään, kun muistetaan yhteys

p
H
+
p
O
H
=
14

,

00
⇔
p
H
=
14

,

00
−
p
O
H
<
7.

{\displaystyle pH+pOH=14{,}00\Leftrightarrow pH=14{,}00-pOH<7.}

[13]
Emäksisessä liuoksessa [H3O+] < [OH−], jolloin pH > 7.
Yhteenvetona voidaan todeta, että liuos on (katso oikealla olevaa kuvaa)[2][12][13]
hapan, kun pH on alle 7,
neutraali, kun pH on 7 ja
emäksinen, kun pH on yli 7.
pH-arvojen tarkkuus
Jos oksoniumionia on 2,13·10−5mol/l, tulee sen pH-arvoksi 4,6716… Koska pH-arvo määräytyy pääasiassa kymmenpotenssimuodon eksponentista ja jossa kerroin 2,13 muuttuu pH-arvon desimaaleiksi, tulee pH-arvojen merkitsevien numeroiden määrä ilmaista pH-arvon desimaalien lukumäärällä. Kerroin 2,13 on muodostettu kolmen merkitsevän luvun tarkkuudella, joten pH-arvo ilmaistaan kolmen desimaalin tarkkuudella: pH 4,672.[14]
pH-arvojen keskiarvo
Happamuuden pH-arvot eivät ole sellaisia suureita, joilla voidaan laskea uusia pH-arvoja. Esimerkiksi pH-arvojen keskiarvo ei merkitse sekoitettavan liuoksen uutta happamuutta. Ajatuskokeessa otetaan kolme litran vetoista astiaa, joissa kussakin on suolahappoa konsentraatioilla 0,01mol/l, 0,02mol/l ja 0,08mol/l. Näiden pH-arvot ovat vastaavasti 2,0; 1,7 ja 1,1. Jos kolme astiaa sekoitetaan keskenään, saadaan sekoitteen konsentraatio näiden konsentraatioiden keskiarvona 0,0367mol/l ja sekoituksen pH-arvo on siitä laskettuna 1,4. Kuitenkin kolmen astian pH-arvojen keskiarvo on 1,6, mikä ei vastaa todellisen sekoituksen pH-arvoa.
Esimerkki: vahva happo
Vahva happo protolysoituu laimeissa vesiliuoksissa kokonaan veteen seuraavan reaktioyhtälön mukaisesti

H
C
l
+

H

2

O
→
C

l

−

+

H

3

O

+

.

{\displaystyle HCl+H_{2}O\rightarrow Cl^{-}+H_{3}O^{+}.}

[14]
Silloin sen oksoniumionin konsentraatio on lähes sama kuin lisätyn hapon alkukonsentraatio. Jos siis lisätään 0,050mol vetykloridia yhteen litraan vettä, saadaan myös oksoniumionin konsentraatioksi 0,050mol/l. Suolahappoliuoksen pH-arvoksi tulee silloin [14]

p
H
=
−
l
o

g

10

[

H

3

O

+

]
=
−
l
o

g

10

(
0,050
)
=
1

,

30.

{\displaystyle pH=-log_{10}[H_{3}O^{+}]=-log_{10}(0{,}050)=1{,}30.}

Esimerkki: vahva emäs
Jos yhteen litraan vettä liuotetaan 0,080mol lipeää, protolysoituu se lähes kokonaan veteen reaktioyhtälön mukaisesti

N
a
O
H
+

H

2

O
→
N

a

+

+
O

H

−

+

H

2

O
.

{\displaystyle NaOH+H_{2}O\rightarrow Na^{+}+OH^{-}+H_{2}O.}

Vesi ei osallistu reaktioon ollenkaan, mutta lipeässä oleva hydroksidi-ioni vapautuu veteen. Hydroksidi-ionin konsentraatio on lähes sama kuin lipeän alkukonsentraatio.[13]
Liuoksen pOH-arvo on silloin

p
O
H
=
−
l
o

g

10

[
O

H

−

]
=
−
l
o

g

10

0,080
=
1

,

10

{\displaystyle pOH=-log_{10}[OH^{-}]=-log_{10}0{,}080=1{,}10}

ja liuoksen pH-arvo on silloin

p
H
=
14

,

00
−
p
O
H
≈
12

,

90.

{\displaystyle pH=14{,}00-pOH\approx 12{,}90.}

Esimerkki: heikko happo
Edellisessä vahvan hapon esimerkissä oksoniumionin konsentraatio selvitettiin olettamalla se samaksi kuin hapon alkukonsentraatio. Heikko happo ei protolysoidu kokonaan ja siksi tulisi ensin tietää, kuinka suuri osa haposta muodostaa oksoniumionia. Heikon hapon protolyysireaktio on luonteeltaan tasapainoreaktio, jonka tasapainotila määräytyy matemaattisesti ionitulon happovakion avulla.[14]
Esimerkiksi heikon etikkahapon protolyysireaktio on

C

H

3

C
O
O
H
+

H

2

O
⇌
C

H

3

C
O

O

−

+

H

3

O

+

{\displaystyle CH_{3}COOH+H_{2}O\rightleftharpoons CH_{3}COO^{-}+H_{3}O^{+}}

ja reaktion happovakio on Ka = 1,8·10−5mol/l. Ionitulo lasketaan laimeilla hapon liuoksilla reagenssien konsentraatioista

K

a

=

[
C

H

3

C
O
O

H

−

]
[

H

3

O

+

]

[
C

H

3

C
O
O
H
]

.

{\displaystyle K_{a}={\frac {[CH_{3}COOH^{-}][H_{3}O^{+}]}{[CH_{3}COOH]}}.}

Jos litraan vettä lisätään 0,010mol etikkahappoa ja siitä protolysoituu xmol asetaatti-ioniksi ja oksoniumioniksi, saadaan ionituloksi

K

a

=

x
⋅
x

0

,

01
−
x

.

{\displaystyle K_{a}={\frac {x\cdot x}{0{,}01-x}}.}

Tämän yhtälön positiivinen ratkaisu on x = 4,15359·10−4mol/l, jonka happamuustaso vastaa pH = 3,4.
Määrittäminen ja mittaaminen
Happamuuden neutraloiminen titraamalla

Hapon neutraloiminen tarkoitti alkujaan emäksen lisäämistä liuokseen niin, ettei se enää maistunut happamalle. Koska emäksisyys voidaan vastaavasti neutraloida lisäämällä liuokseen happoa, olivat happo-emäs-parit toistensa neutraloijia. Happamuuden määrittelyssä käytetään konsentraatioltaan tunnettua neutraloivaa emästä neutraloimaan tuntematonta hapanta liuosta. Titrauksen tuloksena selviää happaman aineen konsentraatio ja sen pH-arvo, joka voidaan laskea happoliuoksen nestemäärästä ja konsentraatioltaan tunnetun emäksen määrästä.[15][8]
pH-indikaattori

Kun huomattiin happamuuden ja emäksisyyden vaikutus tiettyjen liuoksien väriin, oli löytynyt ensimmäinen menetelmä määrittää happamuustaso väriaineiden värimuutoksilla. Näitä väriaineita kutsutaan pH-indikaattoreiksi. Yhdistelemällä eräitä sopivia pH-indikaattoreita, on voitu valmistaa yleisindikaattoreita. Niiden värimuutokset muodostavat värien jatkumon, jossa pH-arvot voidaan määrittää laajalta pH-alueelta silmämääräisesti. Se toimii kastamalla yleisindikaattorilla kyllästettyä paperia tutkittavaan liuokseen tai lisäämällä yleisindikaattoria suoraan tutkittavaan liuokseen.[16]
pH-mittari

Happamuus voidaan mitata nopeasti ioniselektiivisellä elektrodilla, jolla tarkoitetaan pH-mittaria.
Katso myös
Happamuus (limnologia)
Happo
Emäs
Indikaattori
Puskuriliuos
Happo-emäs-tasapaino
Talousvesi

Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Zumdahl, Steven S. (toim.)| title = Chemical Principles| location = Kalifornia, USA| publisher = Brooks/Cole Cengage Learning| year = 2009| isbn = 978-0-538-73456-1| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| accessdate = 23.9.2016}}
Viitteet

Aiheesta muualla
McCarty, Christopher G. & Vitz, Ed: , linkitetty 11.9.2016
Luokka:Fysikaalinen kemia
Luokka:Analyyttinen kemia
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit