Argentiinan jalkapallomaajoukkue () edustaa Argentiinaa kansainvälisissä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Maajoukkuetta hallinnoi Argentiinan jalkapalloliitto.
Argentiina on yksi parhaiten menestyneistä jalkapallomaajoukkueista, sillä se on voittanut kaksi maailmanmestaruutta (1978 ja 1986) sekä kolme MM-hopeaa (1930 , 1990 ja 2014). Argentiina on menestynyt hyvin myös Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa ja voittanut sen 14 kertaa. Tämän lisäksi maa on voittanut olympialaiset vuosina 2004 ja 2008 sekä saavuttanut hopeaa vuosina 1928 ja 1996. Se on myös voittanut Maanosaliittojen cupin ja Kirin Cupin, molemmat vuonna 1992.
Argentiina ja Uruguay pitävät ennätystä keskenään pelatuissa maaotteluissa: Ne ovat pelanneet 162 ottelua toisiaan vastaan vuodesta 1901 lähtien. Ensimmäinen ottelu Uruguayta vastaan oli samalla ensimmäinen virallinen maaottelu, joka pelattiin Britannian ulkopuolella.
Arvokisahistoria
Ensimmäiset MM-kilpailut (1930)

Argentiina oli mukana heti ensimmäisissä MM-kilpailuissa Uruguayssa 1930. Ensimmäisessä, skandaalinkäryisessä ottelussa, kaatui Ranska 1–0. Erotuomari lopetti ottelun kuusi minuuttia ennen täyttä aikaa, mutta lopulta pelaajat kutsuttiin pukukopista takaisin kentälle. Ranskalaisten kipinä oli kuitenkin jo sammunut ja Argentiina selvitti viimeiset hetket. Seuraavissa otteluissa joukkue kaatoi helpohkosti Meksikon 6–3 ja Chilen 3–1. Välierissä Argentiina voitti Yhdysvallat selvästi 6–1.[1]
Finaalissa vastaan asettui hallitseva olympiavoittaja, isäntämaa Uruguay. Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa oltiin aikeissa lähettää kymmenen laivalastillista kannattajia Río de la Plata -joen toiselle puolelle, mutta sumun vuoksi osa aluksista pääsi perille vasta pelin päättymisen jälkeen. Argentiina johti ottelua 2–1, mutta lopulta Uruguay jyräsi 90 000 katsojan edessä 4–2 -voittoon ja historian ensimmäiseksi jalkapallon maailmanmestariksi.[1][2] Kisojen maalikuningas oli Argentiinan Guillermo Stábile kahdeksalla maalilla.[2]
Kakkosmiehistöä ja boikotointia (1934−1954)
Vuoden 1934 MM-kilpailuissa Italiassa Argentiina oli mukana kakkosmiehistöllä, sillä maan jalkapalloliitto oli jakautunut kahtia ja kansainvälisen jalkapalloliiton, FIFAn, jäsenenä oli liitoista heikompi. Turnaus pelattiin alusta alkaen pudotuspelisysteemillä ja Ruotsi lähetti Argentiinan kotiin heti avauskierroksella maalein 3–2, vaikka Argentiina johti ottelua kahteen otteeseen. Mestaruuden vei lopulta isäntämaa Italia, jossa pelasi neljä argentiinalaissyntyistä pelaajaa.[3]
Argentiina hamusi järjestettäväkseen vuoden 1938 MM-kilpailuja, mutta kisat myönnettiin lopulta Ranskalle. Yhdessä seitsemän muun hakijakandidaatin kanssa Argentiina päätti protestoida valintaa jättäytymällä kisoista pois. Tämä aiheutti mellakoita pääkaupunki Buenos Airesissa, sillä kansa olisi halunnut taitavan joukkueen esittelevän peliään eurooppalaisille.[4]
1940-luvulla Toinen maailmansota esti MM-kilpailujen järjestämisen. Ensimmäiset kisat sitten vuoden 1938 järjestettiin Brasiliassa 1950. Argentiina luopui karsinnoista, ja siten edustuspaikastaan riideltyään Brasilian kanssa.[5] Poissaolo jatkui myös Sveitsissä 1954.
MM-kisapaikan vakiinnuttaminen (1958−1974)

Ruotsin MM-kilpailuissa 1958 Argentiina teki viimein paluun MM-kentille. Menestys jäi kuitenkin vaatimattomaksi, sillä voitto Pohjois-Irlannista 3–1 ja tappiot Länsi-Saksalle 1–3 sekä Tšekkoslovakialle peräti 1–6, jättivät joukkueen A-lohkon viimeiseksi. Tämä merkitsi Argentiinan turnauksen varhaista päättymistä.[6]
Chilessä 1962 Argentiina oli jälleen mukana, mutta se koki neljän vuoden takaisen kohtalon. Joukkue sijoittui kolmella pisteellä lohkonsa kolmanneksi, kahden parhaan päästessä jatkoon. Kakkossijan otti paremman maalieron turvin Englanti. Otteluissaan Argentiina voitti Bulgarian 1–0, hävisi Englannille 3–1 ja pelasi viimeisessä pelissään tasan Unkarin kanssa 0–0.[7]
Parempi onni oli myötä Englannissa 1966. 2–1 -voitto Espanjasta, 0–0 -tasapeli Länsi-Saksaa vastaan ja voitto Sveitsistä maalein 2–0 toi Argentiinalle B-lohkon toisen sijan viidellä pisteellä ja paikan puolivälieriin isäntämaa Englantia vastaan.[7] Englanti voitti Geoff Hurstin maalilla 1–0, mutta itse ottelu muistetaan muista tapahtumista. Peli sisälsi runsaasti rumia otteita sekä epäurheilijamaisuutta. Osasyyllisenä on pidetty ottelun erotuomaria, länsisaksalaista Rudolf Kreitneria, joka ei pystynyt pitämään ottelua hallussaan. Kreitneria seurasi jatkuvasti argentiinalaispuolustaja Antonio Rattín, joka sätti ja arvosteli tätä. Lopulta toisella puoliajalla Kreitner määräsi Rattinin poistettavaksi kentältä, mutta tähän Rattín ei suostunut. Peli oli keskeytyksissä kymmenen minuuttia, ja Argentiinan kapteeni Rafael Albrecht oli jo aikeissa johdattaa joukkueensa kentältä. Lopulta Rattín suostui poistumaan, ja kiersi kentän laitaa yhdessä valmentajan kanssa huudellen herjoja niin erotuomarille kuin yleisöllekin. Ottelun jälkeisessä lehdistötilaisuudessa Englannin valmentaja Alf Ramsey kutsui argentiinalaisia eläimiksi. Argentiina tippui jatkosta, Englanti vei myöhemmin koko turnauksen nimiinsä. Ottelu aiheutti kytevän vihamielisyyden Euroopan ja Etelä-Amerikan jalkapalloilun välille.[8]
Meksikon MM-kilpailuihin 1970 Argentiina ei selviytynyt. Se on samalla viimeisin kerta, jolloin se ei ole esiintynyt maailmanmestaruuskilpailuissa.
Länsi-Saksan MM-kisoissa 1974 Argentiinan maajoukkue pesi kasvonsa kahdeksan vuoden takaisista tapahtumista. Jo vuoden 1973 Euroopan-kiertueellaan se oli pelannut korkeatasoista jalkapalloa ja voittanut Länsi-Saksan Münchenissä. Valmentaja Omar Sívori kuitenkin erotettiin ja hänet korvasi Vladislao Cap. Joukkueessa pelasi useita lahjakkaita pelaajia kuten espanjalaisen Atlético Madrid -seuran Rubén Ayala, jota pidettiin tuolloin yhtenä maailman parhaista hyökkääjistä. Hänen rinnallaan kisoissa pelasi Carlos Babington, joka korvasi loukkaantuneen Miguel Brindisin.[9] D-lohkon avausottelussa tuleva pronssijoukkue Puola onnistui voittamaan Argentiinan niukasti 3–2, mutta Italiaa vastaan joukkue ylsi 1–1 -tasapeliin. Lohkon kakkossijan ja jatkopaikan varmisti viimeisen kierroksen 4–1 -voitto Haitista. Seurasi jatkolohko, jonka voittaja selviäisi loppuotteluun ja kakkonen pronssiotteluun. Tappiot Alankomaille 4–0 ja Brasilialle 2–1 sekä tasapeli DDR:ää vastaan 1–1 jätti joukkueen kuitenkin lohkon viimeiseksi.[10]
Menotti ottaa vetovastuun (1974−1982)
Taitojalkapallon paluu
Joukkueen valmentajaksi nimettiin kisojen jälkeen César Luis Menotti, joka tuli tunnetuksi pätevyytensä lisäksi myös boheemista olemuksestaan sekä avoimesta ketjutupakoinnistaan. Menotti kävi läpi yli sata pelaajaa eri puolilta Argentiinaa löytääkseen joukkueeseensa juuri sopivat pelaajat. Tarkoituksena oli palauttaa Argentiinan maajoukkueen peliin sen perinteinen eteläamerikkalainen tyyli, jossa hyökkäysvoittoisuus ja taito olisi etusijalla. Menottin tyylin iskoistamisen teki vaikeaksi se seikka, että maan seurajoukkueissa harjoitettiin kovaotteista, puolustusvoittoista ja vastahyökkäyksiin perustuvaa peliä. Menottia arvosteltiin niin lehdistön, yleisön kuin seurajohtajienkin suunnasta, ja uskottiin, ettei hän löytäisi pelaajia toteuttamaan ajatuksiaan kentälle. Menotti vaati maajoukkuepelaajien siirtojen kieltämistä ulkomaille, ja lopulta tähän suostuttiin. Sotilashallitus määräsi hänelle myös täyden työrauhan tulevia MM-kotikilpailuja varten.[11]
Ensimmäinen maailmanmestaruus (1978)

Argentiina sai lopulta kauan tavoittelemansa MM-kilpailut vuodeksi 1978, jotka sille oli luvattu Meksikossa 1970. Argentiinan taloudellinen ja erityisesti poliittinen tilanne aiheutti kuitenkin epäilyksiä. Maassa tapahtui ennen turnausta lukuisia vallankaappauksia, terroria ja kisojen aikaan valtaa piti sotilasjuntta. Se kuitenkin pani kaiken voimansa MM-kilpailujen valmisteluun ja stadionit valmistuivat ajallaan. Argentiinan kannattajat tulivat kisoissa kuuluisiksi, ja he esittelivät maailmalle muun muassa paperisilpulla luodun ”lumipyryn”, joka peitti katsomon aina Argentiinan astuessa kentälle.[12]
Argentiina arvottiin sen isännöimissä vuoden 1978 MM-kilpailuissa ”kuolemanlohkoon”, jossa pelasivat lisäksi Unkari, Ranska ja Italia. Avausottelunsa Unkaria vastaan Argentiina voitti 2–1. Unkari meni pelissä johtoon hiljentäen Buenos Airesin Estadio Monumental -stadionin, mutta Leopoldo Luquen ja Daniel Bertonin maalit varmistivat tärkeän avausvoiton. Toisessa ottelussa kaatui Ranska 3−1, ja samalla varmistui jatkopaikka. Joukkue kuitenkin halusi, että sen pelit jatkuvat pääkaupunki Buenos Airesissa, ja tähän olisi tarvittu voitto Italiasta. Roberto Bettegan 67. minuutin 1−0 -voittomaali Italialle kuitenkin romutti nämä toiveet ja Argentiina siirtyi pelaamaan jatkolohkon otteluita Rosarioon.[13]
Jatkolohkojen systeemi oli sama kuin vuoden 1974 Länsi-Saksan kisoissa; lohkovoittajat loppuotteluun, lohkokakkoset pronssiotteluun. Ensimmäisessä ottelussa Argentiinaa vastaan asettui Puola, joka kaatui Mario Kempesin kahdella maalilla 2–0. Kempes oli mukana myös pahanteossa, sillä 1–0 tilanteessa hän torjui heittäytyen kädellään Puolan varman maalin. Tilanteesta tuomittiin rangaistuspotku, mutta tuon aikaiset säännöt eivät vaatineet Kempesille punaista korttia. Kazimierz Deynan laukoman löysän rangaistuspotkun torjui maalivahti Ubaldo Fillol. Toisessa pelissä vastaan tuli Brasilia, joka oli voittanut jatkolohkon avausottelussaan Perun 3–0. Tiukka ja tasainen ottelu päättyi tasapeliin 0–0. Jatkolohkon viimeisellä kierroksella Brasilia voitti Puolan 3–1, mikä merkitsi sitä, että myöhemmässä ottelussa Argentiinan oli voitettava Peru vähintään neljällä maalilla päästäkseen loppuotteluun. Argentiina voitti 6–0, ja pääsi paremman maalieron turvin finaaliin, Brasilian joutuessa tyytymään pronssiotteluun. Kyseistä Argentiina–Peru -ottelua on väitetty sovituksi enemmän kuin mitään muuta MM-ottelua, ja huhut Perun pelaajien uusista autoista ja pankkitileistä alkoivat jo pian kisojen jälkeen. Todisteita ei kuitenkaan ole saatu, ja myös Rosarion stadionin myrskyisästä tunnelmasta on todettu, että se olisi todennäköisesti jäädyttänyt monen muunkin joukkueen pelin.[14]

Loppuottelussa yli 77 000 katsojan edessä Buenos Airesin Estadio Monumentalilla Argentiina kohtasi Alankomaat, joka oli kärsinyt tappion edellisten MM-kilpailujen finaalissa Länsi-Saksalle. Mario Kempes vei Argentiinan johtoon ennen taukoa. 81. minuutilla Alankomaiden Dirk Nanninga kuitenkin puski 1–1 -tasoituksen René van de Kerkhofin keskityksestä. Lisäajalla Rob Rensenbrink oli lähellä ratkaista ottelun Alankomaille, mutta epäonnekseen tuikkaus osui Argentiinan maalin tolppaan. Seurasi jatkoaika, jonka ensimmäisen jakson viimeisellä minuutilla Mario Kempes survoi pallon väkisin Alankomaiden maalilinjan yli vieden Argentiinan 2–1 -johtoon. Maali oli Kempesille turnauksen kuudes ja se toi hänelle kisojen maalikuninkuuden. Toisella jatkoajalla, kun koko ottelua oli pelattu 115 minuuttia, Daniel Bertoni iski lähietäisyydeltä 3–1 -ratkaisumaalin. Pian ottelun italialainen erotuomari Sergio Gonella puhalsi pilliinsä päättäen ottelun. Argentiina oli voittanut ensimmäisen maailmanmestaruutensa ja palkintojenjaossa kenraali Jorge Videla ojensi MM-pokaalin kapteeni Daniel Passarellalle.[15]
Diego Maradonan MM-kisadebyytti (1982)

Pian Länsi-Saksan MM-kisojen 1974 jälkeen oli Argentinos Juniorsin akatemiasta noussut kotimaan huipulle uusi lupaus, Diego Maradona. Miehen maajoukkuedebyytti oli tapahtunut jo 1977, mutta kotikisoihin 1978 valmentaja César Luis Menotti piti 17-vuotiasta Maradonaa liian kokemattomana ja pudotti tämän lopullisesta joukkueesta juuri ennen turnausta.[16]
Vuoden 1982 Espanjan MM-kisojen aikaan vasta 21-vuotias Maradona oli jo tunnettu pelaaja maailmalla ja Argentiinan maajoukkueen suurin tähti, jolta odotettiin paljon. Turnaus kuitenkin sujui Argentiinalta nihkeästi. Heti turnauksen avausottelussa Belgia yllätti joukkueen maalein 1–0 Erwin Vandenberghin 63. minuutin osumalla. Maradona pidettiin kurissa lukuun ottamatta yhtä ylärimalaukausta.[17] Seuraavaksi Argentiina kuitenkin päihitti Unkarin vakuuttavan esityksen jälkeen 4–1. Lohkon päätöskamppailussa El Salvador kaatui 2–0. Joukkue sijoittui lohkossaan toiseksi ja selviytyi jatkoon.[18]
Jatkolohkojen systeemi oli muuttunut kaksista edellisistä kisoista. Kaksitoista joukkuetta muodosti neljä kolmen joukkueen lohkoa, joiden voittajat selvisivät välieriin. Argentiinan lohko oli todella kovatasoinen, muut joukkueet olivat Italia ja Brasilia. Ensimmäinen ottelu Italiaa vastaan päättyi 1–2 -tappioon, kun Marco Tardelli ja Antonio Cabrini maalasivat ja Argentiinan ainokaisesta vastasi vapaapotkusta kapteeni Daniel Passarella. Diego Maradonaa vartioi varjon lailla puolustaja Claudio Gentile, joka onnistuikin tehtävässään, tosin välillä koviakin otteita käyttäen. Brasilia päätti Argentiinan turnauksen voittaen sen toisessa ottelussa 3–1. Argentiinan maali oli viimeisellä minuutilla tullut Ramón Díazin 3–1 -lohdutusosuma.
Maradona päätti turhautuneena kisansa punaiseen korttiin potkaistuaan Brasilian keskikenttäpelaaja Batistaa 0–3 -tilanteessa. Argentiina jäi lohkon viimeiselle sijalle ja rannalle välieristä.[19] Joukkueen suurin yksittäinen pettymys oli edellisten kisojen maalikuningas Mario Kempes, jonka on myöhemmin uskottu kärsineen burnoutista. Omien sanojensa mukaan hänellä oli takanaan raskas kausi Valenciassa, jonka päälle vielä kaksi kuukautta harjoituksia ja kovan paineen alla olemista MM-kisoissa.[20]

Siirtyminen Carlos Bilardon kuvioihin (1983–1990)
Vuonna 1983 maajoukkueen päävalmentajaksi tuli Carlos Bilardo, joka korvasi César Luis Menottin. Hän sai kotimaassaan osaksi rajua kritiikkiä, mihin ei auttanut se, että Argentiina pelasi heikosti tulevia MM-kisoja edeltävissä harjoitusotteluissa. Bilardon tavoite oli saada yksilötaitoiset argentiinalaiset pelaamaan joukkueena. Hän osoitti tukensa Diego Maradonalle tekemällä tästä joukkueen kapteenin.[21]
Maradonan näytös: Toinen maailmanmestaruus (1986)

Vuonna 1986 olivat edessä maailmanmestaruuskilpailut Meksikossa, joista Argentiinan kansa ei odottanut menestystä. Uskottiin, että 11. kesäkuuta, alkulohkojen päätyttyä joukkue palaisi kotimaahansa. Vastoin pessimistisiä odotuksia, Argentiina voitti alkulohkonsa. Avausottelussa kaatui Etelä-Korea 3–1, Italiaa vastaan tahkottiin tasapeli 1–1 ja lohkon päätösottelussa Argentiina voitti Bulgarian 2–0.[18]
Jatkopeleissä oltiin siirrytty yksinkertaiseen systeemiin, jossa ottelun voittaja eteni jatkoon ja häviäjän kohtalona oli kotimatka. Neljännesvälierässä Argentiina pudotti jatkosta Uruguayn 1–0.[18] Puolivälierässä Argentiinaa vastaan asettui yli 100 000 -päisellä Azteca -stadionilla Englanti, joka oli sijoittunut oman lohkonsa toiseksi. Valtiot olivat ottaneet yhteen Etelä-Atlantilla Falklandin sodan muodossa vuonna 1982, mikä toi otteluun ylimääräistä jännitettä päinvastaisista vakuutteluista huolimatta. Ensimmäinen puoliaika jäi maalittomaksi, mutta toista puoliskoa oli ehditty pelata vain kuusi minuuttia, kun Englannin puolustaja Terry Fenwick tavoitteli maalivahti Peter Shiltonia korkealla roikkupallolla. Diego Maradona luki tilanteen ja hyppäsi palloon, iskien sen nyrkillään maaliin. Englantilaiset protestoivat, mutta tunisialaistuomari ei ollut huomannut Maradonan vilppiä, ja hyväksyi maalin. Maradonan ottelun toista osumaa taas on kutsuttu Vuosisadan maaliksi. Hän sai pallon omalla kenttäpuoliskollaan ja juoksi koko kentän läpi, harhauttaen vielä maalivahti Shiltonin ja iski pallon tyhjään maaliin. Gary Lineker kavensi vielä kisojen kuudennella maalillaan loppulukemiksi 2–1. Se toi hänelle kisojen maalikuninkuuden, mutta ei riittänyt voittoon. Ottelun jälkeisessä lehdistötilaisuudessa Diego Maradona vakuutti, ettei käyttänyt ensimmäisessä maalissaan kättä apuna. Myöhemmin hän kuitenkin totesi ”Jumalan käden” avittaneen tilanteessa.[22]
Maradonan show jatkui välierässä Belgiaa vastaan, jossa hänen kaksi yksilösuoritusmaaliaan ratkaisivat 2–0 -voiton. Belgian valmentaja Guy Thys kertoi yrittäneensä pysäyttää Maradonan määräämällä kaksi pelaajaa häntä vartioimaan, turhaan. Heti pelin päätyttyä Belgian maalivahti Jean-Marie Pfaff riensi Maradonan luo vaihtaakseen paitansa, koska hän halusi itselleen maailman parhaan pelaajan paidan.[23]

Loppuotteluun Länsi-Saksaa vastaan Argentiina lähti suosikkina. Avausmaali syntyi avausjakson puolivälissä, kun José Luis Brown puski vapaapotkun Länsi-Saksan maaliin. 56. minuutilla Jorge Valdano karkasi saksalaisten puolustukselta sijoittaen alanurkkaan tilanteeksi 2–0 ja peli näytti ratkenneelta. Länsi-Saksa kuitenkin puski väkisin tasoihin Karl-Heinz Rummeniggen ja Rudi Völlerin kulmapotkumaaleilla. Tässä kohtaa peliä oli jäljellä yhdeksän minuuttia. Vain kolme minuuttia myöhemmin Diego Maradona kuitenkin vapautti tarkalla pystysyötöllä läpiajoon Jorge Burruchagan, joka tuikkasi ratkaisuosuman maalivahti Harald Schumacherin jalkojen välistä. Argentiinan jalkapallohistorian toinen ja viimeisin maailmanmestaruus oli varmistunut.[21] Myös paljon parjattu valmentaja Bilardo oli helpottunut.

Italia kääntää selkänsä (1990)

Vuoden 1989 Copa Américassa Argentiina oli pettymys. Ennen tulevia MM-kilpailuja joukkueen tukiranka ja kapteeni Diego Maradona oli kärsinyt erilaisista pikkuvammoista, eikä päässyt esittämään kisoissa parastaan. Kyseisissä Italian MM-kisoissa 1990 Argentiinan maajoukkue oli muuttunut nimellisesti melkoisesti, ja avausottelussa Milanon Giuseppe Meazza -stadionilla Kamerunia vastaan kentällä oli vain viisi pelaajaa edellisten MM-kisojen voitokkaasta loppuottelusta. Kamerun esitti ottelussa kovia otteita ja Maradonaa potkaistiin karatepotkulla rintaan kymmenen minuutin pelin jälkeen. Tuomiona oli kuitenkin vain varoitus. Kun peliä oli pelattu tunti, Claudio Caniggia rapattiin kumoon punaisen kortin arvoisesti. Vajaalla pelatessaankin Kamerun onnistui tekemään ottelun ainoan maalin. Kun pelikello näytti 67 minuuttia, François Omam-Biyik nousi keskitystilanteessa korkeimmalle ja puski pallon Argentiinan maalivahdin Nery Pumpidon polvien kautta maaliin. Kamerun sai ottelussa vielä toisen punaisen kortin, kun aivan lopussa Caniggiaa kohdeltiin uudestaan kaltoin. Se kuitenkin onnistui pitämään johtonsa ja voitti 1–0. Tulos oli valtava yllätys.[24]
Seuraavaksi vastaan tuli Neuvostoliitto, jolla oli myös tappio alla avausottelusta. Heti pelin alussa maalivahti Pumpido mursi sääriluunsa ja tilalle vaihdettiin kakkosmaalivahti Sergio Goycochea. Hän ei ollut ehtinyt koskeakaan palloon, kun Diego Maradona esitti ”Jumalan käden jatko-osan” torjumalla neuvostoliittolaislaukauksen maaliviivalta kädellään. Ruotsalaistuomari ei huomannut rikettä ja peli jatkui. Argentiina voitti ottelun 2−0.[25] Lohkon viimeinen ottelu Romaniaa vastaan päättyi 1−1. Argentiina sijoittui lohkon kolmanneksi, mutta oli neljän parhaan kolmanneksi sijoittuneen joukossa, ja tuolloisen systeemin puitteissa selviytyi jatkoon.[26]
Neljännesvälierissä Torinossa Argentiina kohtasi Brasilian, joka hallitsi suvereenisti ottelua. Diego Maradona oli koko ottelun pimennossa, kunnes yksi väläytys yhdeksän minuuttia ennen loppua vapautti Claudio Caniggian maalintekoon. Se jäi ratkaisuksi ja Argentiina lähetti Brasilian kotiin maalein 1−0.[27] Puolivälierä Jugoslavia−Argentiina tahkottiin Firenzessä 40 asteen helteessä. Ottelu ei tarjonnut pelillisesti mitään erityistä, vaan oli 120 minuuttia tylsää palloilua ilman maaleja. Argentiina voitti lopulta rangaistuspotkukilpailun 3−2 ja eteni välieriin.[28]
Välierässä vastaan asettui Maradonan tuolloisessa kotikaupungissa Napolissa isäntämaa Italia, joka lähti otteluun hyvistä asetelmista; se oli voittanut kaikki ottelunsa päästämättä maaliakaan.[26] Italia, joka pelasi kisoissa ensimmäistä kertaa Rooman ulkopuolella, meni 17. minuutilla johtoon Salvatore Schillacin maalilla. 67. minuutilla Claudio Caniggian leijaileva pusku, ja turnauksen ensimmäinen maali Italian verkkoon, tasoitti tilanteen. Jälleen mentiin rangaistuspotkukilpailuun ja molempien kolme ensimmäistä laukojaa onnistuivat. Sitten maalivahti Goycochea torjui Italian Roberto Donadonin laukauksen ja vuoroon tuli Maradona, joka teki maalin ja tuuletti sitä. Samalla hetkellä pelaaja, joka oli ollut Napolissa jumalan asemassa, muuttui Italian suurimmaksi kansanviholliseksi. Seuraavan italialaisyrityksen torjui jälleen Goycochea ja Argentiinan finaalipaikka oli ratkennut.[29]
Finaalista tuli edellisten MM-kilpailujen uusinta, sillä vastassa olivat samat joukkueet; Länsi-Saksa ja Argentiina. Myös valmentajat olivat samat. Argentiinalla oli finaalista pelikiellon vuoksi sivusta neljä pelaajaa, mukana hyökkääjä Claudio Caniggia. Saksalaisilla oli ottelussa yleisön tuoma etu, sillä myös italialaiset, jotka olivat suuttuneet Maradonan toiminnasta välierän rangaistuspotkukilpailussa, olivat nyt heidän puolellaan. Pelillisesti ottelu oli pettymys. Kentällä nähtiin runsaasti koiruuksia, eikä Argentiinalla ollut ottelussa varsinaisesti yhtäkään maalintekopaikkaa. 64. minuutilla Pedro Monzón kaatoi Länsi-Saksan hyökkääjän Jürgen Klinsmannin punaisen kortin arvoisesti, mikä alkoi olla Argentiinalle lopun alkua. Ulosajo oli myös ensimmäinen koskaan MM-finaalissa. 84. minuutilla Länsi-Saksalle tuomittiin rangaistuspotku, kun Rudi Völler kaadettiin. Argentiinalaiset protestoivat ankarasti väittäen Völlerin filmanneen, mutta turhaan. Pilkun laukoi maaliin Andreas Brehme, vaikka kisoissa viisi rangaistuspotkua torjunut maalivahti Sergio Goycochea oli pallossa hyvin mukana. Argentiinan takaa-ajo ei ehtinyt kunnolla edes alkaa, kun Gustavo Dezotti sai joukkueen toisen punaisen kortin. Ottelu päättyi ja Länsi-Saksa sai revanssin vuoden 1986 MM-finaalista.[30]
1990-luvun tuulet
Yhdysvaltain MM-kilpailut 1994 Argentiina aloitti hyvin. Diego Maradona oli päättänyt palauttaa itsensä kuntoon doping-käryn ja pelikiellon jälkeen käyden ennen kisoja läpi kovan laihdutuskuurin.[31] Kreikka kaatuikin avausottelussa 4–0 ja seuraavassa ottelussa Argentiina voitti Nigerian 2–1.[32] Nigeria -pelin jälkeen Maradona kuitenkin joutui doping-testiin, ja tulos paljasti hänen käyttäneen efedriiniä. Maradona oli syönyt pillereitä vähentääkseen laihdutuskuuriin liittyviä kipuja, eikä ollut kertonut asiasta joukkueen lääkärille. FIFAlta ei kuitenkaan irronnut ymmärrystä, vaan Maradonasta haluttiin varoittava esimerkki ja hänet suljettiin kisoista.[33] Argentiina joutui jatkamaan otteluja ilman kapteeniaan, ja hävisi lohkon päätösottelunsa Bulgarialle 0–2. Kolme joukkuetta päätyi tasapisteisiin, ja Argentiinan sijoitus oli kolmas. Joukkue oli kuitenkin yksi neljästä parhaasta kolmanneksi sijoittuneesta joukkueesta ja pääsi mukaan neljännesvälieriin, missä Romania pudotti joukkueen jatkosta maalein 3–2.[32]

Vuoden 1998 MM-kilpailuissa Ranskassa Argentiinan valmentajana toimi vuoden 1978 maailmanmestaruusjoukkueen kapteeni Daniel Passarella.[34] Joukkue oli voittanut Etelä-Amerikan karsinnat pisteellä ennen Paraguayta.[35] Maanosan karsinnoissa oli käytössä ensimmäistä kertaa yksi ainoa lohko.[36] Kisojen avausottelussaan Toulousessa Argentiina voitti Japanin Gabriel Batistutan 28. minuutin osumalla 1–0.[37] Toisessa ottelussa joukkue murjoi Jamaikan 5–0, kahdesta ensimmäisestä maalista vastasi Ariel Ortega ja kolmesta viimeisestä Batistuta. Tehtävää tosin helpotti Jamaikan Darryl Powellin ulosajo ensimmäisen puoliajan lisäajalla pelin ollessa 1–0.[38] Lohkovaiheen päätösottelussaan Argentiina varmisti lohkovoittonsa kaatamalla Kroatian 1–0 puolustaja Mauricio Pinedan 36. minuutin maalilla.[39] Neljännesvälierissä Argentiinaa vastaan tuli Saint-Étiennessa Englanti, joka oli jäänyt oman lohkonsa toiseksi Romanian jälkeen.[40] Ottelusta muodostui varsinainen draama. Ensimmäisen osuman teki kuuden minuutin kohdalla Argentiinan Gabriel Batistuta rangaistuspotkusta, mutta Englannin Alan Shearer tasoitti niin ikään rangaistuspotkusta vain neljä minuuttia myöhemmin. Michael Owenin turnauksen hienoimmaksi maaliksi kutsuttu osuma vei Englannin johtoon.  Argentiinan Javier Zanetti kuitenkin tasoitti älykkäästi pelatun vapaapotkun jälkeen juuri ennen taukoa. Toinen puoliaika oli maaliton, joten siirryttiin jatkoajalle, jossa Englannin David Beckham sai punaisen kortin potkaistuaan Diego Simeonea. Englantilaispuolustaja Sol Campbell oli vielä ratkaista ottelun, mutta maali hylättiin maalivahdin rikkomisena. Ratkaisu saatiin vasta rangaistuspotkukilpailussa, jossa Argentiinan maalivahti Carlos Roa torjui Englannin David Battyn laukoman ratkaisevan laukauksen.[41][42] Puolivälierä Alankomaat–Argentiina pelattiin Marseillessa. Patrick Kluivert vei Alankomaat johtoon, kun pelikello näytti 12 minuuttia. Vain viisi minuuttia myöhemmin Claudio López tasoitti 1–1:een. Alankomaiden Arthur Numan sai toisen varoituksensa ja punaisen kortin, kun ottelua oli pelattu 76 minuuttia, mutta saman tuomion sai Argentiinan Ariel Ortega vain kolme minuuttia ennen varsinaisen peliajan päättymistä. Kun ottelua oli pelattu 89 minuuttia, Dennis Bergkamp ratkaisi 2–1 -maalillaan voiton Alankomaille. Se jatkoi välieriin, kun taas Argentiina joutui palaamaan kotimaahansa.[43]
Vuosituhannen vaihteesta nykypäivään
Harakiri kaukoidässä (2002)

Vuonna 2002 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäistä kertaa Aasiassa; Japanissa ja Etelä-Koreassa. Argentiina lähti turnaukseen suurimpana mestarisuosikkina, olihan se voittanut ylivoimaisesti Etelä-Amerikan karsintalohkon, sijalle kaksi sijoittuneen Ecuadorin jäädessä 12 pisteen päähän. Ainoan tappionsa se koki vieraissa Brasilialle. Joukkueen hyökkäysvoimaa pidettiin jopa maailman parhaana. Päävalmentajana toimi Marcelo Bielsa, joka vannoi hiillostavan hyökkäyspelin nimeen.[44][45] Hän ilmoitti, että mikä tahansa muu sijoitus kuin mestaruus olisi pettymys. Gallupin mukaan 76 prosenttia Argentiinan kansasta uskoi kotimaansa mestaruuteen ja Reutersin kyselyssä 60 prosenttia 31 eri maan urheilutoimittajasta veikkasi mestaruuden menevän Argentiinaan.[46] Argentiina arvottiin todella kovaan alkulohkoon F, jonka muut joukkueet olivat Nigeria, Englanti ja Ruotsi.[44]

Itse Japanin ja Etelä-Korean MM-turnaus päättyi Argentiinan osalta kuitenkin harakiriin, kuten buenosairesilainen urheilulehti Olé asian ilmaisi. Kisojen suurin mestarikandidaatti jäi kisojen kovimpaan alkulohkoon neljällä pisteellä. Lopullinen sijoitus, 18., oli maan kaikkien aikojen pohjanoteeraus. Avausottelu Nigeriaa vastaan Ibarakissa oli vielä nostanut odotuksia, kun Gabriel Batistutan toisen puoliajan maali ratkaisi niukan, mutta tärkeän 1–0 -voiton. Se oli samalla Batistutan kymmenes ja viimeinen maali hänen MM-kisaurallaan. Seuraava ottelu verivihollista Englantia vastaan Sapporossa oli kisojen alkulohkovaiheen odotetuin. Kun peliä oli pelattu 44 minuuttia, laukoi David Beckham rangaistuspotkun maaliin ohi maalivahti Pablo Cavalleron. Englanti oli saanut rangaistuspotkun, kun Michael Owen oli kaadettu. Tämän jälkeen Englanti aloitti puolustamisen kymmenellä miehellä ainoastaan Owenin ollessa ylhäällä kärkkymässä. Englanti voitti 1–0 ja Argentiina joutui ahdinkoon, sillä sen oli lohkon viimeisessä ottelussaan voitettava Ruotsi Miyagissa päästäkseen jatkoon. Anders Svensson vei kuitenkin 59. minuutilla Ruotsin johtoon vapaapotkusta ja se aloitti koko joukkueen puolustuksen. Kuten Englantiakin vastaan, Argentiina piti palloa yrittäen avata puolustussumppua, mutta pelistä puuttui mielikuvitus. Hyökkäyksessä oli yksi ainoa kuvio, jonka kaikki tunsivat. Hernán Crespo tasoitti 88. minuutilla, mutta se ei riittänyt. Argentiina oli ulkona jatkopeleistä.[47]
Luonnollisesti katastrofaaliseen tulokseen päättynyt turnaus aiheutti Argentiinassa arvosteluryöpyn valmentaja Bielsaa kohtaan. Erityisesti arvosteltiin sitä, että Bielsa oli jättänyt nuoren lupauksen Javier Saviolan joukkueen ulkopuolelle valiten hänen sijaansa kokeneen Claudio Caniggian, joka maan median mukaan oli ollut ”entinen pelaaja jo kuusi vuotta”.[48]
Caniggia aiheutti tilastokummajaisen hankkimalla itselleen punaisen kortin, vaikkei pelannut turnauksessa minuuttiakaan. Hän kiroili tuomarille vaihtopenkiltä.[49] Lisäksi suuri yksittäinen pettymys oli Manchester Unitedin keskikenttäpelaja Juan Verón.[48]

Vuonna 2004 Argentiina voitti Ateenan kesäolympialaisten jalkapalloturnauksen, jossa uusi tähti Carlos Tévez teki läpimurtonsa.
Saksan MM-kilpailut (2006)

Saksan MM-kisojen 2006 Etelä-Amerikan karsintalohkossa José Pekermanin valmentama Argentiina sijoittui toiseksi häviten ykköspaikan maalierolla Brasilialle. Vielä ennen viimeistä kierrosta joukkue oli karsintalohkon voitossa kiinni, mutta 0–1 -vierastappio Uruguaylle 12. lokakuuta 2005 jätti Argentiinan kakkossijalle. Joka tapauksessa se riitti jälleen paikkaan MM-turnaukseen.[50] Arpaonni ei taaskaan suosinut, sillä Argentiina arvottiin toisen kerran peräkkäin kisojen kovimpaan alkulohkoon. Se muodosti C-lohkon yhdessä Norsunluurannikon, Serbia ja Montenegron ja Alankomaiden kanssa.[51]

Argentiina ei antanut neljän vuoden takaisten haamujen häiritä, vaan voitti alkulohkonsa. Avausottelussa se voitti Afrikan parhaaksi maajoukkueeksi sanotun Norsunluurannikon 2–1 Hernán Crespon ja Javier Saviolan maaleilla. Norsunluurannikon 2–1 kavennuksesta vastasi Didier Drogba kahdeksan minuuttia ennen täyttäaikaa.[51] Kun Argentiina seuraavassa pelissään kaatoi oman karsintalohkonsa ennen Espanjaa voittaneen Serbia ja Montenegron peräti 6–0, tuli siitä kisojen suurin mestarisuosikki. Joukkue teki jo avausjaksolla kolme näyttävää maalia, joista etenkin toista osumaa pidettiin suurena taidonnäytteenä. Kyseinen maali sisälsi 24 peräkkäistä syöttöä, kunnes Esteban Cambiasso pani pallon verkkoon. Päätösottelussa sekä Alankomaat että Argentiina olivat varmistaneet jatkopaikkansa ja tasatulos vaikutti kelpaavan molemmille. 0–0 -lukemiin päättyneen ottelun myötä Argentiina voitti lohkonsa maalieron turvin ennen Alankomaita.[51]
Leipzigissa pelattuun neljännesvälierään Meksikoa vastaan Argentiina lähti selvänä suosikkina. Meksikolla ei ollut ottelussa mitään hävittävää, mikä sopi sille. Meksiko aloittikin ottelun ennakkoluulottomasti siirtyen jo kuudennella minuutilla 1–0 -johtoon, kun FC Barcelonan puolustaja Rafael Márquez käytti hyödyksi Gabriel Heinzen löysän pelaamisen liukuen pallon maaliin takatolpalta. Argentiinan peli ei tästä järkkynyt, vaan se alkoi tuottaa painetta Meksikon alueelle. Vain neljä minuuttia myöhemmin pallo oli Meksikon maalissa. Joukkueen ykköspelintekijä Juan Román Riquelmen antamasta kulmapotkusta syntynyt osuma merkittiin Hernan Crespolle, vaikka tv-kuva paljasti pallon menneen maaliin Meksikon Jared Borgettin pään kautta. Aivan ensimmäisen puoliajan lopussa Meksikon José Fonseca pääsi karkuun ja Gabriel Heinze kaatoi hänet alimpana pelaajana rangaistusalueen rajalla. Monien mielestä tilanteessa olisi ollut aineksia punaiseen korttiin, mutta sveitsiläinen erotuomari Massimo Busacca nosti Heinzelle vain keltaisen kortin. Toisella puoliajalla Argentiina oli vahvempi ja se sai jälleen pallon maaliin, mutta pelipäivänä 19 vuotta täyttäneen Lionel Messin osuma hylättiin paitsiona. Myös Meksikolla oli paikkansa, mutta ottelussa jouduttiin tasatilaneessa jatkoajalle. Kun sitä oli pelattu kahdeksan minuuttia, Juan Pablo Sorín keskitti pallon rangaistusalueen rajalle. Maxi Rodríguez otti pallon rinalla alas ja laukoi suoraan ilmasta pallon Meksikon maalin vasempaan yläkulmaan. Tämä maali, jota on sanottu yhdeksi kisojen komeimmista, vei Argentiinan jatkoon. Koko maa juhli unohtaen heikosti sujuneet vuoden 2002 MM-kisat.[52]

Isäntämaa Saksan ja Argentiinan välinen puolivälierä pelattiin Berliinin olympiastadionilla 72 000 silmäparin edessä. Saksa aloitti pelin varovaisesti ja Argentiina hallitsi ensimmäistä puoliaikaa näennäisesti. Paras maalipaikka oli kuitenkin Saksan Michael Ballackilla 16. minuutilla, mutta hänen puskunsa nousi yli maalin. Toista puoliaikaa oli pelattu neljä minuuttia, kun Argentiina siirtyi 1–0 -johtoon. Roberto Ayala puski Juan Román Riquelmen kulmapotkusta pallon ohi saksalaisvahti Jens Lehmannin. Sitten Argentiinan maalivahti Roberto Abbondanzieri loukkaantui 70. minuutilla saadessaan Miroslav Klosen nappulakengästä kylkeensä. Abbondanzieri jouduttiin vaihtamaan kentältä pois ja hänen tilalleen tolppien väliin tuli Leo Franco. Pian valmentaja José Pekerman otti kentältä vaihtoon sekä Hernan Crespon että joukkueen pelin sielun Riquelmen. Sen sijaan aiemmissa otteluissa pirteästi pelannut nuori Lionel Messi istui koko ottelun vaihtopenkillä saamatta peliaikaa. Kymmenen minuuttia ennen varsinaisen peliajan päättymistä Miroslav Klose puski tilanteeksi tasan 1–1 ja ottelu eteni jälleen jatkoajalle. Siinä Fabricio Coloccini oli viedä Argentiinan johtoon, mutta hänen laukauksensa osui Saksan maalin ylärimaan. Ottelussa mentiin aina rangaistuspotkukilpailuun saakka. Kumpikaan maa ei ollut MM-kisahistoriansa aikana kyseistä kilpailua hävinnyt, mutta kun kaikki saksalaiset onnistuivat samalla kun Argentiinan Roberto Ayala ja Esteban Cambiasso epäonnistuivat, oli Saksa edennyt välieriin. Pelin ratkettua alkoi kentällä vielä rähinä, josta Argentiinan Leandro Cufrélle tuomittiin punainen kortti, vaikka hän ei edes pelannut itse ottelussa.[53]
Pian Argentiinan kisat päättäneen ottelun jälkeen valmentaja Pekerman ilmoitti eroavansa. Hän otti täyden vastuun joukkueen putoamisesta. Keskustelua käytiin erityisesti siitä, tekikö Pekerman virheen ottamalla Riquelmen kentältä Saksa-ottelun 72. minuutilla, sillä hänen kauttaan kulki lähes jokainen hyökkäys. Myös Messin jättäminen vaihtoon ihmetytti.[54]
Vuonna 2008 Argentiina jälleen voitti olympialaisten jalkapalloturnauksen.
Maradonan paluu (2008–2010)
Tuskien MM-karsinnat
Argentiinan karsintapelit vuoden 2010 Etelä-Afrikan MM-kisoihin sujuivat takkuisesti.
Valmentaja Alfio Basile erosi tehtävästään lokakuussa 2008, kun joukkue oli hävinnyt karsintapelinsä Chilelle kotonaan 0–1. Se oli samalla Argentiinan ensimmäinen tappio Chilelle 35 vuoteen. Joukkue oli aloittanut karsinnat hyvin, mutta tuossa vaiheessa se oli voittanut vain yhden viimeisestä seitsemästä ottelustaan.[55]
Marraskuun alussa 2008 Argentiinan jalkapalloliitto nimesi entisen tähtensä, Diego Maradonan, maajoukkueen päävalmentajaksi. Hänen apulaisikseen nimitettiin Argentiinan Pekingin olympialaisissa kultaan valmentaneen Sergio Batistan sekä José Luis Brownin. Kolmikko oli pelannut yhdessä Argentiinan vuoden 1986 maailmanmestaruusjoukkueessa.[56] Maradona kuitenkin halusi apuvalmentajikseen Oscar Ruggerin ja Alejandro Mancuson, joten apuvalmentajien nimitystä siirrettiin.[57] Pian Maradona ilmaisi halunsa vaihtaa joukkueen kapteeniksi Javier Mascheranon Javier Zanettin tilalle.[58] Maradona aloitti uransa Argentiinan maajoukkuevalmentajana voitolla, kun joukkue kukisti harjoitusottelussa Skotlannin vieraissa 0–1 Maxi Rodriguezin maalilla. Ottelu pelattiin Hampden Parkilla Glasgow'ssa, jossa Maradona oli aikoinaan tehnyt uransa ensimmäisen maaottelumaalin.[59]
Maaliskuussa 2009 Juan Román Riquelme ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa. Syyksi hän mainitsi erimielisyydet päävalmentaja Maradonan kanssa. Lisäksi Riquelme oli suuttunut siitä, ettei Maradona valinnut Riquelmea harjoitusotteluun Ranskaa vastaan, eikä ilmoittanut tästä henkilökohtaisesti. Maradona oli myös arvostellut Riquelmen pelityyliä televisiossa.[60]

Argentiinalla oli kolmen ottelun tappioton maaotteluputki, kunnes Bolivia kuritti joukkuetta MM-karsinnoissa kotonaan peräti 6–1.
Lohkossa toiseksi viimeisenä olleen Bolivian maali-ilottelu aiheutti Argentiinan ensimmäisen tappion Maradonan alaisuudessa.[61] Kesäkuussa joukkue hävisi vieraissa Ecuadorille 0–2 ja lopputurnaukseen pääsy alkoi muuttua Argentiinan kohdalla vaikeaksi.[62] Syyskuussa takkiin tuli kotona Brasilialta 1–3 ja seuraavassa ottelussa Paraguaylta vieraissa 0–1, mikä pudotti Argentiinan lohkon viidenneksi ja pois suoralta kisapaikalta.[63][64] Näiden tappiopelien jälkeen Maradona pani joukkueen kokoonpanon uusiksi ja pudotti peräti seitsemän miestä joukkueesta ennen kahta viimeistä karsintaottelua. Sen sijaan uusiksi nimiksi joukkueeseen Maradona valitsi muun muassa Real Madridin Gonzalo Higuaínin sekä Liverpoolin Emiliano Insuan.[65] Muutokset toivat kaivattua tulosta ja Perun kaataminen kotona 2–1 toiseksi viimeisellä kierroksella piti joukkueen toiveet MM-kisoista hengissä.[66] Karsintojen viimeisellä kierroksella lokakuussa Argentiina voitti siitä pisteen päässä olleen Uruguayn vieraissa 1–0, mikä oikeutti lohkon neljänteen sijaan ja viimeiseen suoraan kisapaikkaan. Ottelun jälkeen Maradona antoi arvostelijoidensa kuulla kunniansa todella kovin sanoin ja osansa sai myös maan jalkapalloliiton puheenjohtaja Julio Grondona.[67] Alatyyliset, toimittajille osoitetut suuseksiin vihjaavat kehotukset, saivat kansainvälisen jalkapalloliitto FIFAn tekemään Maradonasta kurinpidollisen tutkinnan.[68] Marraskuussa 2009 Maradona tuomittiin välittömään kahden kuukauden toimitsijakieltoon kaikesta jalkapallotoiminnasta ja lisäksi hänelle määrättiin maksettavaksi 25 000 Sveitsin frangin (n. 16 500 €) sakot.[69]
Vuoden 2010 MM-kisat
Pääartikkeli: Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2010
Diego Maradona lähti Etelä-Afrikan kisoihin ryhmällä, josta puuttui useita huippuluokan pelaajia, kuten Javier Zanetti, Esteban Cambiasso ja Lisandro Lopez. Joukkueen hyökkäystä kuitenkin tituleerattiin turnauksen vahvimmaksi, sillä sieltä löytyi useita huippuvireessä edellisellä kaudella olleita pelaajia, kuten Gonzalo Higuain, Diego Milito, Carlos Tevez, Sergio Agüero sekä maailman parhaimpana jalkapalloilijana pidetty Lionel Messi. Sen sijaan puolustuspää oli paperilla erittäin haavoittuvainen. Argentiinaa pidettiin heikoista MM-karsinnoista ja kokemattomasta valmentajastaan huolimatta yhtenä turnauksen mestarisuosikeista.
Maradonan johtama joukkue voitti ensimmäisessä ottelussaan Nigerian 1–0 Gabriel Heinzen alkuminuuttien maalilla. Ottelussa oli paikkoja isompiinkin lukemiin. Seuraavassa ottelussa Etelä-Koreaa vastaan joukkueen nuori hyökkääjä Gonzalo Higuain iski hattutempun ja Argentiina murjoi taululle lopulta lukemat 4–1 ja oli täten kisojen ensimmäisenä joukkueena varmistanut jatkoonpääsynsä. Viimeisellä kierroksella Maradona huilautti suurinta osaa avausmiehistöstä ottelussa Kreikkaa vastaan, mutta Argentiina voitti silti vakuuttavasti 2–0 Martin Demichelisin ja Martin Palermon maaleilla.
Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Argentiina sai vastaansa Meksikon, jonka hallinnassa ottelu alkoi, mutta 26. minuutilla Argentiina meni johtoon Carlos Tevezin selvällä paitsiomaalilla. Vain seitsemän minuuttia myöhemmin Meksikon puolustus lahjoitti pallon Higuainille, joka iski taukolukemiksi 2–0. Toisen puoliajan alussa Tevez iski mahtavalla laukauksellaan 25 metristä Argentiinan jo 3–0 -johtoon. Meksiko onnistui vielä kaventamaan, mutta Argentiina eteni puolivälieriin ja oli pelannut tähän mennessä puhdasta peliä näyttävään tyyliin. Vastaan asettui Saksa, joka oli juuri murskannut Englannin lukemin 4–1 ja oli ensimmäinen todellinen tulikoe Maradonalle.
Argentiina oli Saksaa vastaan lievässä ennakkosuosikin asemassa, mutta se kuihtui jo kolmannella minuutilla, kun Thomas Müller vei saksalaiset 1–0 -johtoon. Argentiinan hyökkäysmateriaali oli melko aseeton Saksan vankkaa puolustusta vastaan, sillä nämä joutuivat lopulta yrittämään tasoitusta kaukolaukauksilla, jotka maalivahti Manuel Neuer hoiti mallikkaasti. Vastahyökkäyksillään Saksa osoitti Argentiinan puolustuksen heikkouden ja voitti ottelun lopulta 4–0.
Pian ottelun jälkeen Maradona erosi Argentiinan peräsimestä.
Menestys arvokilpailuissa

Maailmanmestaruuskilpailut
1930 – Hopeaa
1934 – 1. kierros
1938 – Ei osallistunut
1950 – Ei osallistunut
1954 – Ei osallistunut karsintoihin
1958 – 1. kierros
1962 – 1. kierros
1966 – Puolivälierä
1970 – Ei selviytynyt karsinnoista
1974 – 2. kierros
1978 – Maailmanmestari
1982 – 2. kierros
1986 – Maailmanmestari
1990 – Hopeaa
1994 – Neljännesvälierä
1998 – Puolivälierä
2002 – 1. kierros
2006 – Puolivälierä
2010 – Puolivälierä
2014 - Hopeaa
2018 – Neljännesvälierä

Copa América
1916 – Hopeaa
1917 – Hopeaa
1919 – Pronssia
1920 – Hopeaa
1921 – Mestaruus
1922 – Neljäs
1923 – Hopeaa
1924 – Hopeaa
1925 – Mestaruus
1926 – Hopeaa
1927 – Mestaruus
1929 – Mestaruus
1935 – Hopeaa
1937 – Mestaruus
1939 – Ei osallistunut
1941 – Mestaruus
1942 – Hopeaa
1945 – Mestaruus
1946 – Mestaruus
1947 – Mestaruus
1949 – Ei osallistunut
1953 – Ei osallistunut

1955 – Mestaruus
1956 – Pronssia
1957 – Mestaruus
1959 – Mestaruus
1959 – Hopeaa
1963 – Pronssia
1967 – Hopeaa
1975 – 1. kierros
1979 – 1. kierros
1983 – 1. kierros
1987 – Neljäs
1989 – Pronssia
1991 – Mestaruus
1993 – Mestaruus
1995 – Puolivälierä
1997 – Puolivälierä
1999 – Puolivälierä
2001 – Ei osallistunut
2004 – Hopeaa
2007 – Hopeaa
2011 – Puolivälierä
2015 – Hopeaa

Valmentajat

1924–1925 Angel Vázquez
1927–1928 José Lago Millán
1928–1929 Francisco Olazar
1929–1930 Olazar-Tramutola
1934–1934 Felipe Pascucci
1934–1937 Manuel Seoane
1937–1939 Ángel Fernández Roca
1939–1960 Guillermo Stábile
1960–1961 Victorio Spinetto
1961–1961 José D'Amico

1962–1963 Juan Carlos Lorenzo
1963–1963 Alejandro Galán
1963–1964 Horacio Amable Torres
1964–1968 José María Minella
1968–1968 Renato Cesarini
1968–1969 Humberto Dionisio Maschio
1969–1969 Adolfo Pedernera
1969–1972 Juan José Pizzuti
1972–1974 Omar Sívori
1974–1974 Vladislao Cap

1974–1983 César Luis Menotti
1983–1990 Carlos Bilardo
1990–1994 Alfio Basile
1994–1998 Daniel Passarella
1998–2004 Marcelo Bielsa
2004–2006 José Pekerman
2006–2008 Alfio Basile
2008–2010 Diego Maradona
2010–2011 Sergio Batista
2011–2014 Alejandro Sabella

2014–2016 Gerardo Martino

Pelaajat
Nykyinen joukkue
Seuraavat pelaajat valittiin 12. kesäkuuta 2014 alkaviin Jalkapallon vuoden 2014 maailmanmestaruuskisoihin.

Ottelut ja maalit on päivitetty 1. heinäkuuta 2014 Sveitsiä vastaan pelatun ottelun jälkeen.

#PaikkaPelaajaSyntymäaikaMaaottelutMaalitSeura1MSergio Romero510 Manchester United12MAgustín Orión30 Boca Juniors21MMariano Andújar100 Napoli2PEzequiel Garay220 Zenit Pietari3PHugo Campagnaro160 Internazionale4PPablo Zabaleta400 Manchester City15PMartín Demichelis382 Manchester City16PMarcos Rojo261 Manchester United17PFederico Fernández302 Napoli23PJosé María Basanta110 Monterrey5KKFernando Gago530 Boca Juniors6KKLucas Biglia220 Lazio7KKÁngel di María5110 Paris Saint-Germain8KKEnzo Pérez71 Benfica11KKMaxi Rodríguez5616 Newell's Old Boys13KKAugusto Fernández91 Celta Vigo14KKJavier Mascherano1023 Barcelona19KKRicardo Álvarez81 Internazionale9HGonzalo Higuaín4021 Napoli10HLionel Messi (Kapteeni)9042 Barcelona18HRodrigo Palacio243 Internazionale20HSergio Agüero5421 Manchester City22HEzequiel Lavezzi344 Paris Saint-Germain
Entisiä pelaajia

Pablo Aimar
Osvaldo Ardiles
Roberto Ayala
Abel Balbo
Sergio Batista
Gabriel Batistuta
José Luis Brown
Jorge Burruchaga
Claudio Caniggia
Hernan Crespo

José Luis Cuciuffo
Alfredo Di Stéfano
Sergio Goycochea
Gabriel Heinze
René Houseman
Luis Islas
Mario Kempes
Claudio López
Diego Maradona
Julio Olarticoechea

Ariel Ortega
Daniel Passarella
Nery Pumpido
Fernando Redondo
Juan Riquelme
Oscar Ruggeri
Diego Simeone
Jorge Valdano
Juan Veron

Peliasu
Koti

Vieras

Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Eskola, Jussi & Forsblom, Mauri & Lahtinen, Esko S., Tamminen, Juha| title = Jalkapallon MM-kisat 2002| location = Vantaa| publisher = Intereuropean Publications| year = 2002| id = ISBN 951-97920-6-6}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kuusela, Martti & Lamberg, Kalle & Pakkanen, Mitri & Palmunoksa, Jouni & Wiskari, Ari| title = Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006| location = Vantaa| publisher = Intereuropean publications| year = 2006| id = ISBN 952-99551-1-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lahtinen, Esko S. & Tamminen, Juha| title = Jalkapallon MM-kisat Uruguay 1930 – USA 1994| location = Vantaa| publisher = Intereuropean Publications| year = 1997| id = ISBN 951-96178-9-2}}
Viitteet

Aiheesta muualla

Luokka:Argentiinan jalkapallo
Luokka:Jalkapallomaajoukkueet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Mikä oli Salvatore Schillacin lempinimi?


Hermann Wilhelm Göring () oli natsi-Saksan sotamarsalkka, ilmailuministeri ja Luftwaffen komentaja (Reichsminister der Luftfahrt und Oberbefehlshaber der Luftwaffe – Ilmailun valtakunnanministeri ja Luftwaffen ylikäskynhaltija) vuosina 1933–1945 sekä valtiopäivien puhemies vuosina 1932–1945. Hän lukeutui kansallissosialistisen puolueen korkeimpiin johtajiin. Göring oli ensimmäisessä maailmansodassa ansioitunut taistelulentäjä ja liittyi rauhan tultua kansallissosialistiseen puolueeseen ensimmäisten joukossa. Hänet tuomittiin Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä kuolemaan, mutta hän teki itsemurhan ennen tuomion täytäntöönpanoa.
Nuoruus

Göring syntyi Marienbadin hoitolassa Rosenheimissa, Baijerissa 1893. Hänen isänsä Heinrich Ernst Göring oli toiminut Saksan Lounais-Afrikan ensimmäisenä kenraalikuvernöörinä. Heinrichilla oli viisi lasta edellisestä avioliitosta. Toinen vaimo Franziska Tiefenbrunn (1859 – 15. heinäkuuta 1923) synnytti hänelle viisi lasta, joista Hermann oli neljäs lapsi. Göringin vanhemmat sisarukset olivat Karl, Olga ja Paula; hänen nuorin veljensä oli Albert Göring, joka myöhemmin tuli tunnetuksi suojeltuaan useita juutalaisia ja muita natsihallinnon ”vihollisia” vainoilta.
Hermannin syntyessä isä toimi pääkonsulina Haitilla, josta palasi Saksaan jäätyään eläkkeelle vuoden 1896 aikoihin. Isän ollessa ulkomailla Göringin perheestä piti huolta Hermannin kummisetä Ritter Hermann von Epenstein, jonka pienessä linnassa perhe asui. Epenstein oli kristitty, jolla oli juutalaiset sukujuuret. Hänellä oli myös suhde Göringin äitiin Franziska Tiefenbrunniin.[1]
Koulun jälkeen Göring meni kadettikouluun Karlsruheen ja Lichtenfeldeen. Kadettikoulusta päästyään luutnantiksi ylennetty Göring siirtyi komppaniaupseeriksi 4. badenilaiseen jalkaväkirykmentti ”Prinz Wilhelmiin” tammikuussa 1914.
Ensimmäinen maailmansota

pienoiskuva|Hermann Göring lentokoneen ohjaamossa ensimmäisessä maailmansodassa.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Göring palveli pataljoonansa adjutanttina samassa rykmentissä. Pian palvelukseenastumisensa jälkeen hän sairastui reumatismiin ja tervehdyttyään hänet todettiin palvelukseen kelpaamattomaksi. Inttämällä hän sai toimen tähystäjänä. Vuoden 1915 puolessa välissä hän aloitti lentäjänkoulutuksensa. Hän johti von Richthofenin kaaduttua tämän yksikköä. Väitetään, että Göring ei sodan aikana oppinut kunnolla laskeutumaan lentokoneella ja särki useita koneita laskujen aikana. Sodan päättyessä hänellä oli tilillään 22 pudotettua viholliskonetta. Jo 19. pudotetun koneen jälkeen hänelle myönnettiin korkea preussilainen kunniamerkki Pour le Mérite. Kyseessä oli poikkeustapaus, sillä yleensä taistelulentäjältä edellytettiin vähintään 20koneen pudottamista ennen kyseisen kunniamerkin myöntämistä. Tosin Pour le Mérite -kunniamerkin myöntämisperusteet vaihtelivat sodan kuluessa.
Adolf Galland kertoo muistelmissaan kuinka Göringin laivueen paluu kotiin sotatoimista oli yhtä näyttävä kuin hänen muutkin toimensa: kun Göring miehineen saapui junalla Müncheniin, asemalla odotti joukko mellakoivia kommunisteja valmiina käymään kotiin palaavien sotilaiden kimppuun riistääkseen näiltä tunnukset ja kunniamerkit. Ennen lentokentältä lähtöä Göring oli kuitenkin varotoimena käskenyt irrottaa ja ottaa mukaan konekiväärejä yksikön lentokoneista. Konekiväärit työnnettiin esiin vaunun ikkunoista ja Göring komensi vaununportailta joukkoa hajaantumaan. Mellakka hajosi välittömästi ja lentäjät marssivat paraatina asemalta.
Weimarin tasavallan aika

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Göring työskenteli liikennelentäjänä Tanskassa ja Ruotsissa sekä lentokonevalmistaja Fokkerilla. Ruotsissa ollessaan hän tutustui ensimmäiseen vaimoonsa paronitar Carin von Kantzowiin (omaa sukua Fock). Pari vihittiin Münchenissä helmikuussa 1923. Hermann Göring rakasti vaimoaan syvästi ja intohimoisesti. Carin Göring kuoli sydänkohtaukseen 1931. Göring nimesi myöhemmin rakennuttamansa suuren kartanon edesmenneen vaimonsa mukaan Carinhalliksi.

Pari vuotta myöhemmin Göring tutustui Weimarissa käydessään Kansallisteatterin näyttelijättäreen (hänen virallinen tittelinsä oli valtakunnannäyttelijätär) Emmy Sonnemanniin, jonka kanssa hänet vihittiin avioliittoon 10. huhtikuuta 1935 uuden Saksan suurimmissa häissä Berliinin tuomiokirkossa. Pariskunnalle syntyi yksi tytär, Edda Göring, 2. kesäkuuta 1938. Edda Göring elää vielä Münchenissä.
Göring liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1922. Hänen yläluokkainen taustansa ja sotasankarin menneisyytensä tekivät hänestä keskeisen henkilön nuoressa ja pienessä puolueessa. Joulukuussa 1922 Adolf Hitler nimitti Göringin vasta muodostamansa puolueen taistelujärjestön SA:n ensimmäiseksi johtajaksi. 9. marraskuuta 1923 Göring otti osaa kansallissosialistien Münchenissä järjestämään oluttupavallankaappaukseen, joka epäonnistui surkeasti. Göring haavoittui poliisin tulituksessa vaikeasti reiteen. Göringin puoluetoverit kantoivat runsaasti verta vuotavan toverinsa Hof Residenzstraße 25:een, jonka juutalainen omistaja Robert Ballin otti Göringin hoiviinsa pelastaen mahdollisesti tämän hengen. Ballin ja hänen vaimonsa säilyvät myöhemmin hengissä holokaustista, koska Göring suojeli heitä. Tuon ajan tavan mukaan Göringille annettiin kipuja vastaan runsaasti morfiinia, mikä oli alkuna hänen aina toisen maailmansodan loppuun jatkuneelle huumausaineriippuvuudelleen. Göring halusi välttää pidätyksen ja pakeni Saksasta Itävallan kautta Italiaan, jossa hän tutustui maan pääministeriin Benito Mussoliniin. Myöhemmin Göring asettui asumaan vaimonsa kotimaahan Ruotsiin, josta hän palasi takaisin Saksaan vuoden 1927 lopulla viranomaisten julistettua vallankaappausyritykseen osallistuneille yleisen armahduksen. Hän liittyi uudelleen kansallissosialistisen puolueen ja SA:n jäseneksi.
Vuonna 1928 Göringistä tuli yksi kansallissosialistien ensimmäisistä valtiopäiväedustajista. Hitler antoi hänelle SA:ssa yliryhmänjohtajan (SA-Obergruppenführer) arvon. Täten Göring saavutti merkittävän avainaseman, jonka avulla hän saattoi edesauttaa kansallissosialistien valtaannousua.
31. heinäkuuta 1932 pidetyt vaalit olivat kansallissosialisteille erittäin menestyksekkäät. Puolueesta tuli valtiopäivien suurin puolue. 30. elokuuta 1932 valtiopäivät valitsivat Hermann Göringin valtiopäivien puhemieheksi. Häntä äänestivät kansallissosialistien lisäksi myös kaikki katolisen Zentrum-puolueen ja Baijerin kansanpuolueen edustajat. Täten kansallissosialistit olivat saaneet haltuunsa tasavallan kolmanneksi korkeimman viran valtakunnanpresidentin ja valtakunnankanslerin jälkeen. Uuden asemansa myötä Göringillä oli myös oikeus päästä aina halutessaan valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburgin puheille. Jo seuraavassa valtiopäivien täysistunnossa 12. syyskuuta 1932 Göring käytti asemaansa ja esti presidentti von Hindenburgin allekirjoittaman valtiopäivien hajottamisen määräävän asetuksen lukemisen. Valtiopäivät antoi valtakunnankansleri Franz von Papenille selkeän epäluottamuslauseen, mikä mitätöi von Papenin ajaman valtiopäivien hajottamisen ja pakotti presidentin nimittämään maalle uuden valtakunnankanslerin. Tulevina kuukausina Göring (jolta perustuslaki edellytti täydellistä puolueettomuutta) käytti asemaansa häikäilemättä edistääkseen puolueensa asemaa.
Kolmas valtakunta

Adolf Hitlerin noustua valtaan 30. tammikuuta 1933 Hermann Göringistä tuli Hitlerin valtakunnanhallituksen salkuton ministeri. Hän oli yksi hallituksen kolmesta kansallissosialistisesta ministeristä. Hänelle oli kuitenkin luvattu ilmailuministerin virka, mikäli Saksalla tulevaisuudessa olisi ilmavoimat. Samalla Göringistä tuli myös Saksan suurimman osavaltion Preussin sisäministeri. Sisäministerin ominaisuudessa hän oli myös Preussin poliisin päällikkö. Täten hän saattoi vaikuttaa keskeisesti siihen, että Preussin hallinto yhdenmukaistettiin (Gleichschaltung) kansallissosialistien haluamalla tavalla ja uuden hallinnon vastustajat vangittiin ja toimitettiin keskitysleireihin. Muodollisen esimiehensä, Preussin pääministeri Franz von Papenin Göring yksinkertaisesti syrjäytti päätöksenteossa; myöhemmin hän otti itselleen myös Preussin pääministerin viran.
Preussin sisäministerin ominaisuudessa Göring määräsi perustettaviksi ensimmäiset keskitysleirit, joihin hallituksen vastustajat toimitettiin hallinnollisilla päätöksillä turvasäilöön. Göringin aloitteesta perustettiin vuonna 1933 Preussin salainen valtionpoliisi Gestapa, joka laajeni muutaman vuoden kuluttua valtakunnalliseksi Gestapoksi. Gestapan ensimmäinen johtaja Rudolf Diels oli Göringin perhetuttu.
Vuonna 1934 Göringistä tuli valtakunnan jahti- ja metsänhoitomestari. 30. elokuuta 1933 Göring sai jalkaväenkenraalin arvon. Tämä merkitsi viiden upseerinarvon ylittävää ylennystä, koska Göring oli aiemmin ollut valtakunnanarmeijan kapteeni. Ylennyksen tarkoituksena oli antaa Göringille riittävä sotilaallinen asema ja auktoriteetti hänen ryhtyessään rakentamaan Saksalle ilmavoimia, Luftwaffea. Toukokuussa 1935 Göring nimitettiin Luftwaffen komentajaksi, samalla hänelle myönnettiin ilmavoimien kenraalin arvo.
Vuonna 1937 Göringistä tuli Saksan talouden uuden valtakunnallisen suunnitelman, nelivuotissuunnitelman, johtaja. Täten hän sai käytännössä diktatoriset valtuudet Saksan talouden johtamisessa. Nelivuotissuunnitelman johtajana Göringin pääasiallinen tehtävä oli saattaa Saksan talous sotakuntoon. Tässä tehtävässä hän kuitenkin epäonnistui; vuonna 1942 maan uusi varusteluministeri Albert Speer sai käytännössä Göringin valtuudet maan talouden johtamisessa. Saksan Wehrmachtia vuonna 1938 ravistelleen Blomberg–Fritsch-kriisin yhteydessä – jossa sekä valtakunnansotaministeri Werner von Blomberg että Wehrmachtin komentaja Werner von Fritsch pakotettiin eroamaan viroistaan tekaistujen moraalittomuussyytteiden avulla – Göring pyrki Blombergin seuraajaksi Wehrmachtin komentajaksi. Hitler kuitenkin noudatti Blombergin neuvoa ja otti itse Wehrmachtin komentajuuden. Eräänlaiseksi lohdutukseksi hän myönsi Göringille 4. helmikuuta 1938 marsalkan arvon. Blombergin eron jälkeen Göring oli vuoteen 1939 ainoa, jolla oli tämä arvo. Täten hän oli sotilasarvoltaan Wehrmachtin korkein upseeri.
Lokakuussa 1938 Saksan juutalaisia kohdanneen pogromin, kristalliyön, jälkeen Göring kehitti suunnitelman, jonka mukaan Saksan juutalaisilta vaadittiin kollektiivinen miljardin valtakunnanmarkan vahingonkorvaus, koska pogromia pidettiin reaktiona juutalaisen Herschel Grynszpanin suorittamaan murhaan. Heinäkuussa 1941 Göring valtuutti Heydrichin laatimaan kokonaissuunnitelman juutalaiskysymyksen lopullisen ratkaisun läpiviemiseksi. Hänen tuli laatia ohjelman organisaatio ja suunnitelma sekä arvioida sen kustannukset. Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä Göring väitti, ettei hän tiennyt mitään juutalaisten joukkomurhista.
Hitlerin sotasuunnitelmiin Göring suhtautui skeptisesti, koska hän epäili Saksan mahdollisuuksia menestyä sodassa. Vuoden 1938 sudeettikriisin aikaan Göring järjesti yhdessä Benito Mussolinin kanssa ulkoministeri Joachim von Ribbentropin selän takana Münchenin konferenssin. Siinä kriisiin saavutettiin rauhanomainen neuvotteluratkaisu, jonka seurauksena Tšekkoslovakian Sudeettialueet liitettiin Saksaan. Toisen maailmansodan aattona Göring yritti vielä kerran saavuttaa neuvotteluratkaisun ruotsalaisen liikemiehen Birger Dahleruksen avulla. Hitler ei kuitenkaan suostunut neuvotteluihin, koska hän oli sitä mieltä, että Saksa voittaa Puolan sodassa helposti.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alussa Göringin asema oli vahvimmillaan. 1. syyskuuta 1939 valtiopäiville pitämässään puheessa Hitler määräsi Göringin toissijaiseksi seuraajakseen Rudolf Hessin jälkeen. Hän sai tehtäväkseen valmistaa Luftwaffen sotakuntoon ja järjestää Saksan ilmapuolustuksen. Sodan alussa Göringin väitetään sanoneen: "Wenn auch nur ein englischer Bomber die Ruhr erreicht, will ich nicht mehr Hermann Göring, sondern Hermann Meier heißen" (”Jos liittoutuneiden koneet koskaan pommittavat Ruhria, voitte kutsua minua Meyeriksi”.)[2] Meyer oli yleinen nimi Saksassa, mutta se oli myös melko yleinen juutalaissukunimikin. Jo alkuvuodesta 1940 liittoutuneiden koneet pommittivat Saksan kaupunkeja vastatoimeksi englantilaisten kaupunkien pommittamisesta. Heinäkuussa 1940 Göring ylennettiin valtakunnanmarsalkaksi. Kyseessä oli keskiaikainen arvonimi, joka otettiin uudelleen käyttöön vain Göringiä varten.
Göring lupasi nujertaa Ison-Britannian siirtoarmeijan Dunkerquessa, ennen kuin se ehditään evakuoida turvaan. Operaatio epäonnistui kuitenkin surkeasti. Yhtä epäonnistunut oli Göringin yritys nujertaa Iso-Britannia ilma-aseen avulla taistelussa Britanniasta. Suunnitelman epäonnistuttua pitkälti Göringin strategisten virheiden takia hänen valtansa natsihierarkiassa lähti laskuun. Lopullinen isku Göringin uralle oli hänen lupauksensa huoltaa Stalingradiin saarrettu Saksan 6. armeija ilmasta käsin. Göring tiesi tämän jo alun alkaen mahdottomaksi, mutta ei halunnut tuottaa johtajalleen pettymystä. Stalingradin taistelun ratkettua 6. armeijan antautumiseen 2. helmikuuta 1943 Göringin arvovalta oli lähes mennyttä.
Sodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1945 Göring pakeni jo lähes saarretusta ja raunioituneesta Berliinistä Berchtesgadeniin, Baijeriin. Sieltä hän lähetti Hitlerille sähkeen, jossa hän ilmoitti ottavansa Saksan valtionjohdon käsiinsä, koska Hitler oli ilmoittanut pysyvänsä Berliinissä kuolemaansa saakka ja täten tosiasiallisesti luopunut valtion johdosta. Hessin lennettyä Isoon-Britanniaan Göring oli Hitlerin asetuksen mukaan hänen ensisijainen seuraajansa. Göringin sähke oli seuraavanlainen:

Hitler tulkitsi Göringin sähkeen kuitenkin vallankaappaukseksi ja valtiopetokseksi – pitkälti sihteerinsä Martin Bormannin esityksestä. Hän määräsi Berchtesgardenissa olevat SS-joukot pidättämään Göringin. Testamentissaan Hitler erotti Göringin kaikista viroista sekä puolueesta.
Talvisodan neuvot
Saksan ja Neuvostoliiton välinen Molotov–Ribbentrop-sopimus esti Saksaa julkisesti tukemasta Suomea talvisodan aikana. Suomen tuleva Berliinin lähettiläs Toivo Kivimäki lähetettiin kuitenkin helmikuussa 1940 Berliiniin hakemaan Saksalta tukea sodassa Neuvostoliittoa vastaan. Suhtautuminen oli aluksi nihkeää, mutta tilanne muuttui äkisti Suomen ilmoitettua aikeestaan hyväksyä liittoutuneiden avuntarjous.[3] Kivimäelle järjestettiin kiireesti 22. helmikuuta tapaaminen Göringin kanssa. Ragnar Nordströmin 1940-luvun lopulla kirjoittamien muistelmien mukaan[4][5] Göring antoi Kivimäelle lupauksen Saksan tulevasta hyökkäyksestä Neuvostoliittoon.[3]

Göringille myönnettiin juhannuksena 1941, kolme päivää operaatio Barbarossan alkamisen jälkeen Suomen Valkoinen Ruusu suurristillä ketjuineen. Kunniamerkin luovutti Berliinissä suurlähettiläs Kivimäki.[6] Ulkoministeri Rolf Wittingille lähettämässään ”hyvä veli” -kirjeessä Kivimäki kuvaa luovutustilaisuutta.[8][6] Hän kiittää Göringiä talvisodan aikaisesta neuvosta ja ”koron kanssa” -lupauksesta. Heikki Ylikangas arvioi, että kunniamerkin luovuttaminen Göringille on jo yksin osoitus Göringin lupauksen merkityksessä talvisodan päättäneissä neuvotteluissa. Hän myös arvioi, että Saksa oli tulkinnut Suomen ratkaisut seuraukseksi siitä, että Göringin ilmoitus otettiin vakavasti ja että sitä noudatettiin.[7][9] Erkki Hautamäki kertoo teoksessaan Suomi myrskyn silmässä, joka perustuu Mannerheimin salaiseksi leimattuun S32-kansioon, että Mannerheim sai saksalaisilta 5. maaliskuuta 1940 kirjeen, jonka he olivat kaapanneet venäläiseltä kenraalikuriirilta tämän lentomatkalla Englantiin. Tämä dokumentti paljasti Englannin ja Neuvostoliiton jo 15. syyskuuta 1939 tekemän sotasopimuksen liittyen pohjoisrintaman muodostamiseksi Skandinaviaan tulevassa sodassa Saksaa vastaan. Englannin pääministeri Winston Churchill saikin kirjeen Suomesta, jonka presidentti Ryti ja Mannerheim olivat allekirjoittaneet 24. kesäkuuta 1941. Kirjeessä maan johto teki selväksi, että Suomessa oltiin tietoisia Englannin ja Neuvostoliiton salaisesta sopimuksesta[10].

Göringin maine

Göring tuli tunnetuksi ylitsepursuavasta mukavuudenhalustaan ja kalliista maustaan. Elämäntavoiltaan yleensä askeettisten natsijohtajien joukossa hän profiloitui hyvän ruoan, kalliiden viinien ja kauniiden naisten ystävänä. Eräiden arvioiden mukaan hän oli Hitlerin linkki kansallissosialistien ja vanhan saksalaisen sotilaseliitin välillä.[11]
Saksan kansa oppi yhtäältä tuntemaan hänet lupsakkana ja joviaalina, jos kohta myös rahvaanomaisena johtajana, joka ”laskeutui kansansa pariin” esimerkiksi talviapukeräyksen avajaisissa, ja joka piti lapsille puheita radiossa. Toisaalta Göringin koreilunhalusta revittiin Saksassa vitsejä. Koska hänen valtakunnanmarsalkan univormunsa oli koristeltu lukemattomin kunniamerkein, hänestä käytettiin nimitystä ”kultainen fasaani”. Göring tuli tunnetuksi myös innokkaana metsästäjänä, joka otti omikseen Saksan keisarien entisiä metsästysmaita.
Göringillä oli useita hyväpalkkaisia virkoja, ja hän onnistui haalimaan itselleen runsaskätisesti ”vapaaehtoisia” lahjoja esimerkiksi häälahjoikseen vuonna 1935 ja 50-vuotislahjoikseen. Göring tuli myös tunnetuksi natseista suurimpana taiteenystävänä rohmuten taideaarteita sotasaaliin joukosta hulppean metsästyslinnansa Carinhallen kokoelmiin. Saksan museonjohtajat vapisivat Göringin vierailujen edellä, koska hän yleensä vaati lahjoituksia ja takavarikoi suoralta kädeltä itseään miellyttävät taideaarteet. Sodan aikana hän keräsi yksityiskokoelmiinsa Carinhalleen lukuisia taideaarteita miehitetyiltä alueilta.
Sodan loppuvaiheessa Göringin julkinen maine kärsi paitsi Saksan kaupungit raunioittaneiden pommitusten johdosta, myös siksi, että hän Saksan kansan kärsimästä puutteesta huolimatta keräsi itselleen yhä uusia rikkauksia.
Nürnbergin tuomio

Nürnbergin oikeudenkäynnissä Göring oli korkea-arvoisin tuomiolle saatu kansallissosialisti. Oikeudenkäynnin kuluessa hän pääsi irti morfiiniriippuvuudestaan, laihtui lähes 20kilogrammaa ja sai terävän älynsä jälleen esiin. Ennen oikeudenkäyntiä amerikkalainen psykiatri Douglas Kelley teki syytetyille natseille älykkyystestin ja Göring sai 138pistettä (huippuälykkyys).[12] Hän puhui oikeudenkäynnissä varsin taitavasti ja puolusti itseään loppuun asti, mutta sai lopulta kuolemantuomion. Tuomion täytäntöönpanoa edeltäneenä yönä hän kuitenkin onnistui tekemään itsemurhan syanidilla ja vältti näin hirttämisen. Hän kuoli 53-vuotiaana. Vieläkään ei ole täyttä varmuutta siitä oliko Göringillä koko ajan syanidikapseli mukanaan vai toiko jokin ulkopuolinen taho myrkyn hänelle. On väitetty, että syanidi saatiin toimitettua hänelle amerikkalaisen sotapoliisin saksalaisen tyttöystävän avustuksella. Göring itse kertoo viimeisessä kirjeessään tuoneensa kolme syanidikapselia vankilaan. Yhden kapselin hän piilotti voidepurkkiin. Toisen kapselin hän kätki selliin mutta piti yhtä kapselia aina sukanvarressa oikeudenkäyntien ajan. Kolmannen kapselin Göring piilotti vaatteisiinsa, ja se luonnollisesti löytyi ruumiintarkastuksessa. Näin olikin tarkoitus, jotta luultaisiin, ettei hänellä olisi enää yhtään syanidia jäljellä.

Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Ramen, Fred| title = Hermann Goering: Hitler’s Second-In-Command| publisher = Saddleback Educational Publishing| year = 2007| isbn = 978-156254457-7| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Drakenlordh, Rikard| title = Toisen maailmansodan avainhenkilöt| others = Translated by Kortesuo, Petri| publisher = Karisto| year = 2005| isbn = 951-23-4674-5}}
Viitteet

Huomiot

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Irving, David| title = Göring, A Biography| year = | language = Template:Kielisymbolit| format = [ vapaasti ladattava verkkoversio]}}
Aiheesta muualla

, Yle Elävä arkisto

Luokka:Saksalaiset toisen maailmansodan sotilaat
Luokka:Itsemurhan tehneet
Luokka:NSDAP:n poliitikot
Luokka:Saksalaiset lentäjät
Luokka:Saksan sotamarsalkat
Luokka:Saksan valtakunnanministerit
Luokka:Puhemiehet
Luokka:Sotarikoksista kuolemaan tuomitut
Luokka:Vuonna 1893 syntyneet
Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Milloin Hermann Göring aloitti sotilasuransa?


Jackson Pollock (28. tammikuuta 1912 – 11. elokuuta 1956) on keskeinen abstraktia ekspressionismia edustanut taidemaalari. Pollockia pidetään eräänä Yhdysvaltojen suurista taiteilijoista, jolla oli paljon vaikutusta sekä aikansa että 1900-luvun lopun taiteelle.
Hän syntyi pienviljelijäperheeseen Codyssa, Wyomingissa ja kasvoi Kaliforniassa ja Arizonassa. Pollock muutti veljensä kanssa New Yorkiin 1929 ja opiskeli Thomas Hart Bentonin johdolla Art Students League -taidekoulussa. Pollock osallistui lama-aikana perustettuun liittovaltion taiteilijapalkkajärjestelmään WPA:han 1930-luvulla. Silloin hän maalasi amerikkalaisen regionalismin ja Bentonin vaikutteiden alaisena. Toisen maailmansodan aikana Pollock sai vaikutteita Pablo Picasson taiteesta ja surrealismista. Vuonna 1945 hän meni naimisiin taidemaalari Lee Krasnerin kanssa ja muutti Long Islandille, New Yorkiin. Hän kuoli alkoholisoituneena auto-onnettomuudessa 44-vuotiaana.
Jackson Pollock:
Tuotanto
Kokeiltuaan surrealistisia, puoliabstrakteja, symbolistisia ja "automaattisia" maalauksia Pollock kehitti 1940-luvun lopulla omintakeisen maalaustavan, jossa hän vaiheittain kaatoi, tiputti tai roiskutti maaleja lattialle asetetuille maalauskankaille. Tuloksena oli suuria maalauksia, joissa on monimutkaisia ja vahvoja viivamaisia kuvioita. Aluksi teokset olivat värikkäitä, mutta 1950-luvulla ne muuttuivat tummiksi, osittain mustavalkoisiksi.
Pollock uskoi, että taide juontuu piilotajunnasta, ja arvioi omia ja muiden teoksia niihin kuuluvan henkilökohtaisen ilmaisun aitouden kautta. Hänestä tuli johtava abstraktin ekspressionismin harjoittaja, ja hänet tunnetaan erityisesti toimintamaalauksestaan eli action painting</i>ista. Vaikutusvaltaisen taidekriitikko Clement Greenbergin tukemana hänestä tuli kuuluisuus 1950-luvun alussa.
Merkitys
Pollockin asema on merkittävä amerikkalaisena taiteilijana siksi, että hän mursi eurooppalaisten taiteilijoiden ylivallan ja heidän taiteellisten malliensa jäljittelyt Yhdysvalloissa toisen maailmansodan jälkeen. Abstrakti ekspressionismi oli ensimmäinen itsenäinen amerikkalaisen taiteen suuntaus. Willem de Kooningin toteamus Pollockista luonnehti Pollockin ja Yhdysvaltain taiteen esiinnousua 1950-luvulla: Jackson broke the ice – Jackson mursi jään.[1]
Jackson Pollockin taiteen perintö on myös jossain määrin poliittisesti varautunut. Hänen maalauksiaan esiteltiin amerikkalaisen elämäntavan ja kulttuurin saavutuksina eri puolilla maailmaa 1950-luvulla kylmän sodan aikana, muun muassa Suomessa. Eri puolille maailmaa lähetetyt taidenäyttelyt olivat Yhdysvaltain ulkopolitiikan jatke.[2]
Monia taidekeskusteluja ja kiistoja aiheuttanut Jackson Pollockin taide vaikutti paitsi Yhdysvaltain maalaustaiteeseen, myös Euroopassa ja myöhemmin Suomessa 1960-luvulla vahvasti esiintyneeseen informalismiin, jota pidetään rinnakkaisena abstraktille ekspressionismille.
Tulkintaa
Vaikka itse maalipinnat näyttävätkin sellaisilta, joita kuka tahansa voisi tuottaa roiskuttamalla maalia kankaalle, tietokoneanalyysi on osoittanut selkeitä eroja Pollockin teosten ja tarkoituksettomasti roiskittujen maalipintojen välillä. Pollockin maalauksissa ilmenee se fraktaaligeometriasta tuttu ilmiö, että pienet yksityiskohdat muistuttavat suurempia rakenteita. Sama ilmiö näkyy esimerkiksi puiden oksistoissa ja sananjalan lehdissä. Tutkijoiden mukaan osoittaa Pollockin näkijänlahjoja, että hän havaitsi tämän luonnossa, ennen kuin fraktaaligeometria oli vielä laajemmin tunnettu.[3]
Suomessa
Jackson Pollockin teoksista kaksi merkittävää on esitetty Suomessa. Tammikuussa 1954 Helsingin Taidehallissa olleessa amerikkalaisen taiteen näyttelyssä olivat mukana She-Wolf (Naarassusi), 1946 ja suuri abstrakti action-maalaus No. 6, 1952, joka myöhemmin tuli kuuluisaksi myös nimellä Convergence.[4] Oiva Polari kirjoitti Pollockin teoksista:
Uuden Suomen taidekriitikko E. J. Vehmas kirjoitti:
Nimimerkillä Tuomaantytär esiintynyt Marjatta Väänänen kirjoitti:
Tuotannon vaiheet ja keskeisiä teoksia
Varhaistuotanto
Jackson Pollock aloitti taideopiskelun Los Angelesin Manual Arts High Schoolissa, Kaliforniassa. Hän muutti New Yorkin kaupunkiin ja alkoi opiskella vuonna 1930 The Art Students League taidekoulussa. Tuotantoa hallitsevat Bentonin regionalismin vaikutteet, sekä kaareviin, aaltoileviin viivoihin perustuvat teokset.

Surrealistinen ja symbolistinen kausi
Pollock oli tutustunut nestemäisen, juoksevan maalin käyttöön vuonna 1936 meksikolaisen muralistin David Alfaro Siqueirosin työpajassa. Maalin kaataminen oli eräs useista tekniikoista, joita hän alkoi kokeilla 1940-luvulla. Samoihin aikoihin Pollock ryhtyi havainnoimaan intiaanien hiekkamaalauksissa käyttämiä tekniikoita. Hän alkaa kokeilla myös surrealistien "automaattista maalausta".

Täysi abstraktio

Muutettuaan Springsiin, Long Islandille Pollock alkoi työstää maalauskankaitaan ateljeensa lattialla ja kehitti tekniikan, jota alettiin kutsua myöhemmin "tiputtamiseksi", vaikka menetelmän tarkempi kuvaus olisi "valuttaminen". Englannin kielen sanasta drip(=tiputtaa), tulee taiteilijan alun perin Time-lehdessä käytetty kutsumanimi Jack the Dripper. Hän käytti kovettuneita siveltimiä, tikkuja ja jopa paistin valamiseen tarkoitettuja ruiskuja maalaamiseen. Maalatessaan tällä tavalla hän irtautui figuratiivisesta esittävyydestä ja länsimaisen maalaustaiteen perinteestä, maalaustelineen ja siveltimen käytöstä alkaen  käyttämään maalaamisessa koko vartaloaan. Vuoden 1951 jälkeen teokset ovat tummempia, usein vain mustia ja niihin ilmestyy uudestaan esittäviä osia.

Markkina-arvo
Jackson Pollockin taide on ollut haluttua keräilijöiden piirissä. The New York Times julkaisi marraskuussa 2006 uutisen, jonka mukaan meksikolainen finanssimies David Martinez olisi ostanut Pollockin maalauksen No.5,1948 140miljoonallaUSdollarilla (109,6miljoonaa€). Tämä olisi kaikkien aikojen toiseksi korkein maalauksesta maksettu rahasumma. Uutisen mukaan kauppa on salainen, mutta tieto siitä tuli tuntemattomina pysytelleiden asiantuntijoiden taholta.[5][6]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Naifeh, Steven W. & Smith, Gregory White| title = Jackson Pollock: An American Saga| location = New York, N.Y.| publisher = Crown Publishers| year = 1989}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Carter, Ratcliff| title = The fate of a gesture: Jackson Pollock and postwar American art| location = Boulder, CO| publisher = Westview Press| year = 1996}}
Viitteet

Aiheesta muualla
Ed Harrisin ohjaama, vuonna 2000 valmistunut elämäkerrallinen elokuva Pollock kertoo melko tarkasti Jackson Pollockin tarinan vuosina 1945–1956.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Luokka:Liikenneonnettomuudessa kuolleet
Luokka:Vuonna 1912 syntyneet
Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Talletussuoja turvaa tallettajan talletustilillä olevia varoja talletuspankin ollessa maksukyvytön. Talletussuojasta Suomessa vastaa Rahoitusvakausvirasto[1].
Talletussuojajärjestelmät on yhtenäistetty keskeisiltä osiltaan EU:n jäsenmaissa. Talletussuojasta säädetään EU:n talletussuojadirektiivillä (2014/49/EU)[2], joka on saatettu osaksi kansallista lakia Rahoitusvakausviranomaisesta annetulla lailla[3].
Talletussuoja Suomessa
Talletussuojasta vastaa Suomessa talletussuojarahasto. Vuodesta 2015 alkaen rahastoa hallinnoi saman vuoden alussa perustettu Rahoitusvakausvirasto.[4]
Talletussuojarahaston varoista korvataan pankin maksukyvyttömyystilanteessa tallettajan saamiset enintään 100 000 euroon asti. Ainoastaan tallettajan oman asunnon vaihtamiseen liittyviä varoja suojataan yli 100 000 euron. Suoja on henkilökohtainen, ei tilikohtainen. Suoja koskee erikseen jokaisen perheenjäsenen talletuksia ja erikseen jokaista talletustilin yhteisomistajaa. Kuolinpesää käsitellään erillisenä tallettajana, jolla on itsenäinen suoja riippumatta osakkaiden määrästä. Talletussuoja turvaa myös yrityksien talletuksia. Yksityisen elinkeinonharjoittajan talletukset lasketaan kuitenkin mukaan elinkeinonharjoittajan henkilökohtaiseen suojaan.
Kaikki Suomessa toimiluvan saaneet talletuspankit ovat kotimaisen talletussuojajärjestelmän piirissä. Tilien lukumäärästä riippumatta tallettajan talletukset yhdessä pankissa korvataan 100 000 euroon asti. Yhtenä pankkina pidetään talletussuojan osalta myös pankkeja, jotka vastaavat kokonaan tai osittain toistensa sitoumuksista tai velvotteista. Tällaisia pankkeja ovat Suomessa OP Ryhmään, POP Pankki -ryhmään tai Säästöpankkiryhmään kuuluvat pankit.
Suojatut talletukset on määritelty laissa. Ainoastaan talletuksilla on niiden turvallisuutta lisäävä talletussuoja. Talletussuojan piiriin kuuluvia talletuksia ovat talletustilit, määräaikaistalletukset sekä muun muassa ASP-tilit, PS-tilit ja esimerkiksi asianajotoiminnassa käytetyt asiakasvaratilit. Talletussuoja on voimassa tilin mahdollisesta valuuttamääräisyydestä huolimatta. Tilimuodot, jotka ovat luonteeltaan sijoituksia, eivät kuulu talletussuojan piiriin.
EU:n talletussuojadirektiivi
EU- ja muissa ETA-maissa on voimassa talletussuojadirektiivi, joka säätelee tallettajien saamisten turvaamista. Direktiivin mukaan talletuspankin talletukset kuuluvat talletuspankin kotivaltion talletussuojajärjestelmän piiriin. Jos pankilla on sivuliikkeitä muissa EU- tai ETA-maissa, myös sivuliikkeen talletukset kuuluvat kotivaltion talletussuojan piiriin. Sen sijaan erillinen tytärpankki toisessa EU- tai ETA-maassa kuuluu paikalliseen talletussuojajärjestelmään. Se, mihin talletussuojajärjestelmään talletus kuuluu, ei siis riipu tallettajan kotivaltiosta tai kansallisuudesta, vaan talletuspankin kotivaltiosta. Esimerkiksi Ruotsissa talletussuojasta vastaa Riksgälden, Tanskassa Finansiel Stabilitet, Norjassa Bankenes sikringsfond ja Virossa Tagatisfond.
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Pankkitoimi


Kehityksellinen kielihäiriö (englanniksi developmental language disorder, DLD) tarkoittaa kielellisiä vaikeuksia, jotka vaikeuttavat suoriutumista arjessa [1]. Näkyvimmät ongelmat liittyvät vaikeuksiin ilmaista itseään puheella. Puhe voi olla niukkaa, epäkieliopillista tai epäselvää. Lisäksi puheen ymmärtäminen voi olla puutteellista, vaikka tätä ei välttämättä huomata kuin vasta kielellisten taitojen arvioinnissa tai tutkimuksessa.  Kehitykselliseen kielihäiriöön liittyvät vaikeudet ovat suhteellisen pysyviä ja näkyvät yleensä jossain muodossa koko yksilön eliniän. Kielellisillä vaikeuksilla on merkittävä vaikutus jokapäiväisiin sosiaalisisiin tilanteisiin ja koulumenestykseen. Oikea-aikaisella kuntoutuksella taitoja voidaan kuitenkin vahvistaa ja tukea lapsen ja nuoren suoriutumista arjessa. Kielelliset vaikeudet eivät aiheudu autismin kirjon vaikeuksista, älyllisestä kehitysvammaisuudesta tai tunnetusta neurologisesta sairaudesta. Kehityksellinen kielihäiriö voi kuitenkin esiintyä näiden yhteydessä.
Luokittelu
Terminologia
Termi kehityksellinen kielihäiriö otettiin käyttöön CATALISE-asiantuntijapaneelin konsensustutkimuksessa vuonna 2017 [1]. Tutkimuksessa selvitettiin kielellisistä vaikeuksista käytettyä sekavaa terminologiaa, joka on johtanut heikkoon tiedonkulkuun, ilmiön heikkoon tuntemiseen ja joissain tapauksissa jopa lasten tarvitsemien palvelujen kieltämiseen.
Lasten kielellisistä häiriöistä käytetty terminologia on ollut hajanaista ja hämmentävää. Lisäksi monet ilmiöstä käytetyt nimikkeet ovat päällekkäisiä, mutta eivät merkitykseltään identtisiä [2]. Terminologiaan liittyvä sekaannus on osittain johtunut myös epätietoisuudesta sen suhteen, mitä kehityksellinen kielihäiriö sisältää sekä erilaisten diagnoosin sisälle kuuluvien alatyyppien olemassaolosta.
Kansainvälisessä kirjallisuudessa termiä kehityksellinen kielihäiriö on käytetty jo vuosien ajan, vaikka vähemmän kuin termiä kielellinen erityisvaikeus (englanniksi specific language impairment, SLI) [2]. Suomessa kehityksellisestä kielihäiriöstä käytetään juurikin nimitystä kielellinen erityisvaikeus. Tätä ennen käytettiin termiä dysfasia. Myös nimikkeitä ”sanasokeus” ja ”minimal brain dysfunction” on aiemmin käytetty. Nykysuosituksen mukaisesti myös Suomessa tulisi siirtyä vähitellen käyttämään nimikettä kehityksellinen kielihäiriö.
Kielellisen erityisvaikeuden määritelmä on osittain sama kuin kehityksellisen kielihäiriön, mutta CATALISE-paneeli luopui sen käytöstä liian rajoittavana, sillä sen katsottiin keskittyvän vain puhtaisiin kielen ongelmiin ilman muita vaikeuksia. On harvinaista, että lapsen ongelma on kapea-alainen. Ei myöskään ole tutkimustietoa siitä vaikuttaako kuntoutus eri tavalla tällaiseen kapea-alaiseen ongelmaan tai onko sen syntyyn erilaisia syitä verrattuna muihin lapsiin, joilla on kielellisiä vaikeuksia [3].
Merkittävin ero termien kehityksellinen kielihäiriö ja kielellinen erityisvaikeus välillä liittyy kielellisten ja ei-kielellisten taitojen väliseen suhteeseen. Saadakseen diagnoosin kehityksellinen kielihäiriö, ei lapsella tarvitse olla merkittävää eroa ei- kielellisen ja kielellisen suoriutumisen välillä[1]. Kielellinen erityisvaikeus -diagnoosi puolestaan annetaan vain, mikäli ei-kielelliset taidot ovat paremmat kuin kielelliset taidot. Niin DSM-5 tautiluokituksessa kuin ICD-11 tautiluokituksessa termi kehityksellinen kielihäiriö (developmental language disorder) on korvannut termin kielellinen erityisvaikeus [4][5]. Määritelmä poikkeaa kuitenkin CATALISE-paneelin määritelmästä ja vastaa kielellisen erityisvaikeuden oirekuvaa, sillä tautiluokituksessa diagnoosin saadakseen lapsella tulee olla ero kielellisen ja ei-kielellisen suoriutumisen välillä. Tämä nostaa riskiä termien ja niiden määritelmien sekaantumiseen. Tämän vuoksi on toivottavaa, että tulevaisuudessa eri tahojen nimikkeet ja määritelmät noudattaisivat samaa linjaa.
CATALISE-paneeli keskusteli häiriö-sanan käytöstä lasten kielellisistä ongelmista puhuttaessa ja totesi, että häiriö-sanasta välittyy pysyvien kielellisten puutteiden vakava luonne ja mahdolliset seuraukset. Häiriö-sanaa käytetään myös neurologisissa sairauksissa ja se on käytössä myös diagnostisissa viitekehyksissä, kuten DSM5 ja ICD-11 [1]. Jos lapsella on lievempiä ja ohimeneviä vaikeuksia, kielelliset vaikeudet voi olla sopivampi termi.
Kielellisten vaikeuksien tyypit
Kehityksellinen kielihäiriö voi vaikuttaa useisiin kielen alueisiin. Häiriön aste kielen eri osa-alueilla voi vaihdella lapsesta toiseen [6]. Erilaisia alatyyppejä on yritetty määritellä, mutta selkeitä kategorioita ei ole saatu kehitettyä [7]. CATALISE-paneelin suositus oli, että häiriön selkeät alueet pitäisi arvioida ja dokumentoida jokaisella lapsella ja samalla tunnustaa, että eri lapsilla voi olla erilaiset ongelmien yhdistelmät. Kielen alueet, joilla vaikeuksia voi esiintyä ovat:
Kielioppi – Kielioppi on kyky yhdistää sanojen merkitysyksiköitä yhteen (morfologia) ja sanoja kieliopillisesti oikeiksi lauseiksi (syntaksi). Esimerkkejä morfologiasta ovat esimerkiksi verbien taivuttaminen lisäämällä kieliopillisia päätteitä [8] tai prefiksien ja suffiksien käyttö. Lauseen ymmärtämisessä voi myös olla haasteita. Lapsella voi olla vaikeuksia ymmärtää sanajärjestyksen aiheuttamia muutoksia (esimerkiksi mikä on sininen lauseessa ”kynä kengän päällä on sininen”) [9]. Lapsella voi myös olla taipumus käyttää yleistietoa merkityksen selvittämiseen ennemmin kuin kielellisiä vihjeitä [10]. Lapsella voi myös olla ongelmia tulkita monikon tai aikamuotojen kieliopillisia tunnuksia.[11].
Semantiikka – Semantiikka tarkoittaa kykyä ymmärtää sanojen merkitys ja ilmaista merkitys yhdistämällä sanoja toisiinsa. Lapsilla, joilla on kehityksellinen kielihäiriö, on usein suppea sanavarasto ja käytössä voi olla vain rajattu valikoima sanoja, joilla on suhteellisen yleinen merkitys [12].
Sananlöytäminen – Sananlöytämisen vaikeudessa lapsi voi tietää sanan, mutta ei pääse siihen käsiksi [13]. Ilmiötä kuvataan usein sanomalla ”Se on aivan kielen päällä, mutten juuri nyt saa sitä mieleeni”.
Pragmatiikka – Pragmatiikka on kyky valita kontekstiin sopiva viesti tai tulkita toisten viestejä kontekstissa. Pragmaattisissa vaikeuksissa kielen sisältö ei sovi ympäristöön tai sosiaaliseen kontekstiin; ymmärrys voi olla liian kirjaimellista; lapsi voi höpöttää taukoamatta tai ei osaa vuorottelua keskustelussa eikä pysy aiheessa [14].
Diskurssi – Diskurssi on lausetta ylempänä oleva kielen taso. Diskurssin vaikeuksissa lapsella voi olla rajallinen kapasiteetti tarinan kertomiseen tai tapahtumien kuvailuun loogisessa järjestyksessä [15].
Kuulomuisti ja oppiminen – Sanojen ja lauseiden muistamisen vaikeudet voivat vaikeuttaa uuden sanaston oppimista [16] ja pitkien tai monimutkaisten lauseiden ymmärtämistä [17].
Fonologia – Fonologia käsittelee äänteiden yhdistelyä sanoissa. Fonologian ongelmista kärsivän lapsen on vaikea erottaa tiettyjä puheäänteitä. Esimerkiksi /t/ ja /k/ voivat sekoittua, jolloin sanasta ’takki’ voi tulla ’kakki’. Tällainen vaikeus on tyypillistä pienellä lapsella, mutta se häviää yleensä 4–5-vuotiaana [18]. Puheen ymmärrettävyys kärsii, jos joitain puheäänteitä ei osaa tuottaa tarkasti [19]. Lisäksi fonologisen tietoisuuden puute eli kyvyttömyys tunnistaa äänteitä sanoissa voi johtaa lukivaikeuksiin [20].
Kehityksellinen kielihäiriö ja puheen motoriset häiriöt
Puhe on äänteiden tuottamista ja se voi häiriintyä monesta eri syystä. Taustalla voi olla rakenteellinen ongelma, esimerkiksi huuli- tai suulakihalkio, neurologinen ongelma, joka vaikuttaa puheen motoriseen kontrolliin (dysartria) tai vaikeus erotella äänteitä kuulovian takia. Äännevirheet ovat tyypillisiä pienillä lapsilla. Näitä artikulaation häiriöitä ei pidä sekoittaa kielellisiin vaikeuksiin, joissa ongelma on kyvyssä valita ja yhdistää kielellisiä elementtejä merkityksen välittämiseksi ja kyvyssä ymmärtää merkitystä. Puheen häiriöt voidaan erottaa kielen häiriöistä, mutta ne voivat esiintyä myös yhdessä [20]. Kun lapsi ei pysty tuottamaan toisistaan selvästi erottuvia äänteitä ilman selkeää syytä, pidetään tätä tyypillisesti kielellisenä vaikeutena, joka vaikuttaa kykyyn oppia fonologisia kontrasteja. Puheäänteiden tuoton ongelmista käytetty luokitus ja terminologia ovat herättäneet vilkasta keskustelua [21]. Käytännössä on usein vaikea erottaa fonologisia häiriöitä ja puheen tuottamisen häiriöitä. Tuntemattomasta syystä johtuva puheen tuottamisen häiriö ilman muita kielellisiä ongelmia on melko yleinen syy puheterapiaan [22]. Nämä ongelmat ratkeavat yleensä 4–5 vuoden iässä puheterapiassa [23] eivätkä siten vastaa kehityksellisen kielihäiriön kriteereitä. Jos vaikeudet jatkuvat viidennen ikävuoden jälkeen, niihin liittyy usein laajempia kielellisiä vaikeuksia ja niiden ennuste on huonompi [24]. Tällöin on sopivaa puhua puheen tuottamiseen painottuvasta kehityksellisestä kielihäiriöstä.
Kehityksellinen kielihäiriö ja muut neurologiset häiriöt
Kehityksellinen kielihäiriö esiintyy usein tuntemattomasta syystä aiheutuvien lievempien neurologisten häiriöiden kanssa, esimerkiksi ADHD:n, kehityksellisen lukemisvaikeuden eli dysleksian tai kehityksellisen koordinaatiohäiriön yhteydessä [3]. Nämä eivät estä kehityksellisen kielihäiriön diagnoosia, mutta ne pitäisi huomioida liitännäishäiriöinä.
Riskitekijät
Kehityksellisellä kielihäiriöllä on vahva geneettinen tausta [25]. Luotettavinta tutkimusta asiasta on tehty kaksostutkimusmenetelmällä. Kaksoslapset jakavat saman kotitaustan, mutta heidän kielelliset kykynsä voivat erota huomattavasti. Näin käy etenkin epäidenttisillä kaksosilla, sillä heillä on erilaiset geenit. Identtiset kaksoset jakavat samat geenit ja he ovat yleensä kielellisiltä kyvyiltään enemmän toistensa kaltaisia kuin epäidenttiset kaksoset. Kehityksellisen kielihäiriön oirekuva voi vaihdella vaikeuden ja pysyvyyden osalta identtisillä kaksosillakin, mikä viittaa siihen, että myös ei-geneettiset tekijät vaikuttavat häiriöön. On kuitenkin harvinaista, että identtisistä kaksosista toisella olisi kehityksellinen kielihäiriö ja toisen kieli kehittyisi tyypillisesti [26].
Suurta innostusta herätti, kun kehityksellisen kielihäiriön omaavan suvun jäseniltä löytyi mutatoitunut FOXP2-geeni [27]. Tutkimuksissa kuitenkin havaittiin, että vaikka kehityksellinen kielihäiriö on periytyvää, se ei aiheudu mutaatiosta FOXP2-geenissä tai muissakaan geeneissä [28]. Tämänhetkinen tutkimustieto toteaa, että monet eri geenit voivat vaikuttaa kielen oppimiseen, ja että kehityksellinen kielihäiriö on seurausta haitallisten riskitekijöiden kasautumisesta, vaikka yksittäisen tekijän vaikutus voi olla hyvin pieni [25]. FOXP2-geenin toimintamallin tutkiminen on kuitenkin auttanut tunnistamaan muita yleisiä geneettisiä variantteja samoissa neuraalisissa verkostoissa, jotka voivat osaltaan olla kehityksellisen kielihäiriön taustalla [29].
Kielellisillä vaikeuksilla on yhteys useisiin tekijöihin kotiympäristössä. Usein oletetaankin, että kyseessä on kausaalinen yhteys, jossa heikko kielellinen viriketaso johtaa heikkoihin kielellisiin taitoihin. Kaksostutkimuksissa on kuitenkin osoitettu, että samassa kotiympäristössä kahdella lapsella voi olla hyvinkin erilaiset kielelliset taidot. Muita selittäviä tekijöitä kotiympäristön ja kielellisten taitojen väliseen yhteyteen on siis etsittävä. Kehityksellisen kielihäiriön diagnoosin lapsena saaneiden henkilöiden koulutustaso jää usein matalaksi [30] ja heidän lapsillaan voi olla geneettinen riski kielen vaikeuksille [2]. Yksi tunnettu ei-geneettinen kielen kehitykseen mahdollisesti haitallisesti vaikuttava tekijä on asema suuren sisarusparven nuorimmaisena [31].
Liitännäistekijät
Pitkään on tiedetty, että kehityksellistä kielihäiriötä esiintyy pojilla 3–4 kertaa enemmän kuin tytöillä [32]. Sukupuolten välinen ero ei kuitenkaan ole näin selvä epidemiologisissa tutkimusaineistoissa, mikä voi viitata siihen, että tytöillä on samoja ongelmia, mutta ne jäävät havaitsematta [33]. Sukupuolten välisen eron syytä kehityksellisessä kielihäiriössä ei vielä tunneta.
Kehitykselliseen kielihäiriöön liittyy usein heikot motoriset taidot [34].
Kehityksellinen kielihäiriö ei yleensä näy aivokuvauksissa selkeinä poikkeavuuksina, vaikka kvantitatiivisissa vertailuissa on havaittu eroja aivojen koossa ja valkoisen ja harmaan aineen suhteissa tietyillä aivoalueilla [35]. Joissain tapauksissa on havaittu epätavallisia aivopoimuja [36]. Tähän mennessä ei ole löydetty selkeää neuraalista tunnusmerkkiä kehitykselliselle kielihäiriölle, vaikka joissain tutkimuksissa on havaittu subkortikaalisten järjestelmien osallisuus asiaan [37]. Aivojen erot kehityksellisessä kielihäiriössä ja tyypillisessä kehityksessä ovat hienovaraisia ja ne voivat mennä päällekkäin muissa neurologisissa sairauksissa havaittujen epätyypillisyyksien kanssa [38].
Diagnoosi
Kehityksellinen kielihäiriö määritellään vain oirekuvaan perustuen, biologista testausta ei ole. Kehityksellinen kielihäiriö diagnosoidaan, jos seuraavat kolme kriteeriä täyttyvät [1]:
Lapsella on kielellisiä vaikeuksia, jotka vaikeuttavat jokapäiväistä kommunikaatiota tai oppimista
Lapsen kielelliset vaikeudet eivät todennäköisesti häviä viidennen ikävuoden jälkeen
Kielelliset vaikeudet eivät liity tunnettuihin neurologisiin tiloihin tai sairauksiin, kuten aivovaurioon, degeneratiivisiin neurologisiin sairauksiin, geneettisiin sairauksiin, kromosomihäiriöihin kuten Downin syndrooma, sensorineuraaliseen kuulovikaan, autismin kirjon häiriöön tai älylliseen kehitysvammaan.
Tutkimus- ja epidemiologisista syistä ensimmäisen kriteerin dokumentointiin on kielen arvioinnissa käytetty tarkkoja rajoja. Tomblin ym. [39] ehdottivat EpiSLI-kriteeriä, joka koostuu viidestä osa-alueesta: kielen kolmesta alueesta (sanasto, kielioppi, kerronta) ja kahdesta modaliteetista (ymmärtäminen, tuottaminen). Jos lapsen tulos on alimman 10 prosentin joukossa kahdella tai useammalla osa-alueella, hänellä on kielellinen vaikeus.
Toinen kriteeri, kielen ongelmien pysyvyys, voi olla vaikeaa havaita pienellä lapsella. Pitkittäistutkimukset ovat osoittaneet, että ongelmat lieventyvät helpommin lapsilla, joiden ongelmat rajoittuvat kielen tuottamiseen pikemminkin kuin ymmärtämiseen [1]. Lisäksi, jos lapsella on vaikeuksia vain yhdellä edellä mainituista kielen alueista, hänen edistymisensä on yleensä parempaa kuin jos kielen ongelmia on useammilla alueilla [24].
Kolmas kriteeri on, että kehityksellinen kielihäiriö ei liity toiseen neurologiseen tilaan, kuten geneettiseen oireyhtymään, sensorineuraaliseen kuulovikaan, neurologiseen sairauteen, autismin kirjon häiriöön tai älylliseen kehitysvammaan, jotka CATALISE-paneeli määritteli erotusdiagnooseiksi [1]. Näihin tiloihin liittyvät kielelliset vaikeudet pitää arvioida ja niihin täytyy tarjota sopivaa interventiota. Terminologisesti ne erotellaan kehityksellisestä kielihäiriöstä siten, että esimerkiksi autismin kirjon yhteydessä diagnoosi olisi ’autismin kirjoon liittyvä kielellinen vaikeus’. Diagnoosien erottelun taustasta lisää: Bishop (2017) [40].
Arviointi
Yleensä joko vanhemmille, neuvolan tai päivähoidon henkilökunnalle herää huoli lapsen kielen, puheen tai vuorovaikutuksen taidoista. Tällöin on syytä ottaa yhteys oman kunnan puheterapeuttiin. Toisinaan puheterapeutin arvioon pääsemiseksi tarvitaan lääkärin tai terveydenhoitajan lähete. Ensimmäinen askel on ottaa yhteyttä omaan terveyskeskukseen, jossa osataan neuvoa kuinka puheterapeutin arvioon pääsee. Ne lapset, joiden vaikeudet vaikuttavat pitkäaikaisilta, laajoilta tai vaikeilta, tarvitsevat tarkempaa tutkimusta kuin mitä terveyskeskuksessa voidaan tehdä. Tämän vuoksi terveyskeskuksen puheterapeutti voi ohjata perheen jatkotutkimuksiin erikoissairaanhoitoon. Erikoissairaanhoidossa tapahtuvasta arvioinnista vastaa Suomessa moniammatillinen tiimi, johon kuuluu ainakin lasten kielellisiin vaikeuksiin perehtynyt lääkäri, (esimerkiksi foniatri), psykologi tai neuropsykologi ja puheterapeutti [41]. Tiimiin voi kuulua myös toimintaterapeutti, sosiaalityöntekijä, varhaiskasvatuksen erityisopettaja, fysioterapeutti tai kuntoutusohjaaja. Diagnoosi annetaan moniammatillisen tiimin yhteistyönä [41].
Puheterapeutin arvio niin perusterveydenhuollossa terveyskeskuksessa kuin erikoissairaanhoidossa sisältää tyypillisesti ainakin lapsen huoltajan haastattelun, lapsen havainnoinnin strukturoimattomassa ympäristössä ja standardoituja kielitestejä [42]. Myös kuulo on syytä tutkia. Puheterapeutit käyttävät usein myös vapaamuotoisia arviointimenetelmiä, kuten puhenäytteitä, varsinaisen testauksen täydentäjinä antamaan kuvaa lapsen kielestä luonnollisemmassa kontekstissa. Puhenäyte voi olla esimerkiksi keskustelu tai kertomuksen uudelleenkerronta.
Arviointimenetelmät, jotka vanhempi tai opettaja voi toteuttaa, voivat olla hyödyllisiä tunnistettaessa tarkempaa tutkimusta tarvitsevia lapsia ja arvioitaessa lapsen suoriutumista arjen kommunikointitilanteissa. ESIKKO – Lapsen esikielellisen kommunikaation ja kielen ensikartoitus on tarkoitettu 6–24 kuukauden ikäisten lasten esikielellisen kommunikaation ja varhaisen kielen kehityksen arviointiin ja seurantaan [43]. Sitä käytetään monin paikoin esimerkiksi neuvoloissa. Lasten ja nuorten kommunikointitaitojen kysely (Children’s Communication Checklist, CCC–2) on vanhemman täyttämä kyselylomake jokapäiväisen kielen käytöstä yli 4-vuotiaille lapsille, joilla on lausepuhetta [44].
Kuntoutus
Kehityksellisen kielihäiriön tärkein kuntoutusmuoto on puheterapia [41]. Puheterapiaa saa antaa vain puheterapeutti, joka on Valviran laillistama terveydenhuollon ammattilainen. Puheterapeutteja koulutetaan Helsingin, Oulun, Turun ja Tampereen yliopistossa sekä Åbo Akademissa. Puheterapeutit käyttävät monenlaisia terapiatekniikoita tukeakseen lapsen kielellisiä taitoja [45].
Pienten lasten kohdalla puheterapia on usein epäsuoraa. Epäsuorassa terapiassa puheterapeutti ohjaa muita ihmisiä, tässä tapauksessa lapsen vanhempia, tukemaan lapsen taitoja arjessa erilaisia terapiatekniikoita käyttämällä. Menetelmää käytetään erityisesti 2–4-vuotiaiden lasten ja heidän vanhempiensa kanssa [46][47]. Vanhempien ohjauksen on todettu olevan vaikuttavaa niin puheen tuoton kuin ymmärtämisen tukemiseen.
Yleensä noin kolmevuotiaiden ja sitä vanhempien lasten ja nuorten kanssa puheterapeutti työskentelee myös yksilöllisesti. Yksilöllinen puheterapia voi kohdistua vahvistamaan taitoja tai kompensoimaan puutteita millä tahansa yllämainituista kielen alueista: kielioppi, semantiikka, sanalöytäminen, pragmatiikka, diskurssi, kuulomuisti tai fonologia. Tämän hetken menetelmiä kieliopin vahvistamiseen pienten lasten kanssa ovat luonnolliseen vuorovaikutukseen perustuvat terapiatekniikat. Niissä interventio nivotaan luonnollisiin kommunikaatiohetkiin, joissa terapeutti lähtee rakentamaan harjoitusta lapsen ilmaisujen varaan sen sijaan että sanelisi mistä puhutaan. Vanhempien lasten kanssa interventiot voivat olla eksplisiittisempiä: lapselle kerrotaan mitä kielen alueita harjoitetaan ja selitetään mitä sääntöjä ja rakenteita lapsi on oppimassa, usein visuaalisen tuen avulla [48][49].
Kuntoutus on siirtynyt kielioppi- ja fonologiakeskeisyydestä kohti sosiaalisen kielenkäytön harjoittelua, usein ryhmätyöskentelynä pienissä ryhmissä, joissa voi olla sekä tyypillisesti kehittyviä että kielihäiriöisiä saman ikäisiä lapsia [50].
Kouluikäisillä lapsilla opettaja osallistuu interventioon joko yhteistyössä puheterapeutin kanssa tai intervention päätoteuttajana. Näyttö yhteistyössä tehdyn intervention hyödyistä kasvaa [51]. Kouluikäiset hyötyvät myös yksilöllisestä puheterapiakuntoutuksesta [52][53].
Tallal kumppaneineen ehdottaa radikaalisti erilaista lähestymistapaa, jossa tietokonepohjainen interventio, FastForWord, tarjoaa kielen ja auditiivisen prosessoinnin osa-alueille pitkäkestoista ja intensiivistä harjoitusta [54]. Teoria FastForword-ohjelmiston taustalla perustuu ajatukseen siitä, että kielelliset ongelmat aiheutuvat hienovaraisen auditiivisen erottelun epäonnistumisesta, jolloin tietokoneavusteisella harjoittelulla ko. taitoa voidaan parantaa. Systemaattinen katsaus FastForWordia käsitelleistä tutkimuksista ei kuitenkaan löytänyt merkitsevää hyötyä menetelmän käytöstä suhteessa kontrolliryhmään [55] eikä menetelmää tule siis käyttää kielellisten vaikeuksien kuntoutukseen. Samaan teoreettiseen ajatukseen perustuviin kuntoutusmenetelmiin tulee myös suhtautua kriittisesti, sillä toistaiseksi ei ole tutkimustuloksia siitä, että kuuloa harjaannuttamalla tai muunnellun auditiivisen aineiston kuuntelulla olisi siirtovaikutusta kielellisiin taitoihin.
Logopedian eli puheterapian taustalla olevan tieteen alalla satunnaistetut kontrolloidut tutkimukset ovat harvinaisia, mikä vaikeuttaa tutkimusten kliinisen vaikuttavuuden arviointia. Lapsen kielellä on taipumus kohentua ajan kanssa ja ilman kontrolloituja tutkimuksia voi olla vaikea tietää, mikä osa havaitusta muutoksesta on tietyn kuntoutuksen ansiota. Tutkimustietoa on kuitenkin siitä, että suora puheterapeutin interventio voi olla tehokas sanaston ja ilmaisevan kielen kohentamisessa [56]. Puheen ymmärtämisen kuntoutusta on tutkittu vähemmän [57] , mutta myönteisiä tuloksia puheterapiasta myös puheen ymmärtämiseen on löydetty [46][58][59][52]. Suomalainen katsaus lasten kielellisen erityisvaikeuden puheterapeuttisesta kuntoutuksesta tarkastelee asiaa laaja-alaisesti ja esittää tutkimukseen perustuvia hyviä puheterapiakäytäntöjä puheterapeuttien kliinisen työn tueksi [60].
Ennuste
Pitkittäistutkimukset osoittavat, että kielen viivästyminen 4-vuotiailla, joilla ei ole muita riskitekijöitä, häviää noin 40 % lapsista 5. ikävuoteen mennessä [24]. Lapsilla, joilla kielelliset vaikeudet ovat merkittäviä vielä 5-vuotiaana, on tyypillisesti vaikeuksia lukemisessa, myös niillä lapsilla, jotka saavat asiantuntija-apua [61] . Heidän koulutustasonsa jää myös tyypillisesti matalaksi [62]. Lopulliset kielelliset taidot ovat heikot yleisimmin niillä yksilöillä, joilla on vaikeuksia sekä puheen ymmärtämisessä että tuottamisessa [63]. On myös tutkimustuloksia siitä, että nonverbaalisten kykyjen testitulokset laskevat iän myötä lapsilla, joilla on kehityksellinen kielihäiriö [64]. Kielen ja kognition kehitys vaikuttavat siis liittyvän tiiviisti yhteen ja vaikuttavan toisiinsa.
Kehitykselliseen kielihäiriöön liittyy kohonnut sosiaalisten, emotionaalisten ja mielenterveyden ongelmien riski [65]. Isossa-Britanniassa tehdyssä tutkimuksessa 64 % 11-vuotiasta lapsista, joilla oli kehityksellinen kielihäiriö, ylitti kliinisen kynnyksen psykiatristen ongelmien kyselyssä, ja 36 % lapsista koki säännöllistä kiusaamista, verrattuna 12 prosenttiin tyypillisesti kehittyneestä vertailuryhmästä [66]. Pitkittäistutkimukset osoittavat, että yksilöillä, joilla lapsena diagnosoitiin kehityksellinen kielihäiriö ja vaikeuksia puheen ymmärtämisessä, oli aikuisiässä normaalia korkeampi työttömyysaste, enemmän sosiaalista eristäytymistä ja psykiatrisia häiriöitä [67]. Niillä lapsilla, joiden ongelmat olivat lievempiä, ja jotka eivät tarvinneet erityisopetusta, oli suotuisampi kehitys [68]. On olemassa myös suojaavia tekijöitä, jotka voivat olla ehkäisemässä pitkäaikaisiin kielellisiin vaikeuksiin liittyvien riskien realisoitumista. Tällainen suojaava tekijä voi olla esimerkiksi lapsen sosiaalisuus [69].
Tutkimus
On tutkittu paljon, miksi kielen oppiminen on vaikeaa osalle lapsista [70]. Teoriat jakautuvat niihin, joiden mukaan vaikeuksien syy on auditiivisessa temporaalisessa prosessoinnissa [71] ja niihin, joiden mukaan ongelma on puute erikoistuneessa kielenoppimisen järjestelmässä [72][73]. Jotkin teoriat painottavat oppimisen ja muistin puutteita [74][75]. On myös ehdotettu, että kehityksellinen kielihäiriö ilmenee vain, jos useampi kuin yksi piilevä tekijä on läsnä [76].
Katso myös
Dysfasia
Lukemisen erityisvaikeus
Kielihäiriöt ja monikielisyys
Puheterapia
Puheterapeutti

 sivusto puhevammaisuudesta, kommunikoinnista ja selkokielestä
Tekstin pohjana on käytetty englanninkielistä Developmental Language Disorder – wikipedia-artikkelia.
Lähteet

Luokka:Neurologiset sairaudet
Luokka:Psyykkiset sairaudet

Kuinka kehityksellisen kielihäiriön voi parantaa?