Capoeira on brasilialainen itsepuolustuslaji ja tanssi.[1] Capoeira on moniulotteinen laji, ja sitä harjoitetaan afrobrasilialaisen musiikin tahdissa. Siinä voi nähdä piirteitä afrobrasilialaisesta populaarikulttuurista, esittävästä tanssitaiteesta, täyskontaktikamppailusta, kontakti-improvisaatiosta ja akrobatiasta. Afro-brasilialainen soitinorkesteri ja monimutkaiset traditiot kuuluvat capoeiraan erottamattomasti. Monipuolisuudesta huolimatta capoeirassa on myös aina samoina pysyviä tekijöitä: capoeiraottelussa on aina kaksi osapuolta, ja se tehdään aina musiikin rytmin mukaisesti. Capoeiran pehmeä liikekieli on hyvin voimakasta ja persoonallista. Vaikka liikkeiden järjestystä capoeiraottelussa ei voi suunnitella etukäteen, ne ovat usein silti varsin kontrolloituja.
Lajin harjoittajan voidaan sanoa tanssivan, taistelevan tai pelaavan capoeiraa.[1]
Etymologia
Nei Lopesin mukaan sanan capoeira kantamuoto on afrikkalaisperäinen kapwila, joka tarkoittaa suomeksi selkäsaunaa ja korvapuustia. Sana on merkinnyt vastakohtaa sanoille pahantekijä ja ennustettava ja synonyymiä sanoille kerskuri, pelokas ja pelottava.
Sanan eri merkitykset voidaan karkeasti jakaa kahdesta pääjuuresta lähteviksi. Brasilian alkuperäiskansojen enemmistön puhumasta murteesta guaranysta juontuvat merkitykset viittaavat puuhun, lehtiin, metsään ja kasvillisuuteen yleisesti johtuen sanojen kytkennästä "caa"-, "co"- ja "ko"-alkuihin. Portugalin kielestä juontuvat merkitykset viittaavat erääseen kukko-sanan muotoon, kastroituun kukkoon, kanalaan ja kanahäkkiin (). Kuitenkin ilmeisesti noin vuoden 1577 jälkeen sana capoeira on alkanut yleisellä tasolla viitata orjien käyttämiin kamppailumuotoihin ja niiden harjoittajiin.[2]
Nimi capoeira tarkoittaa myös erästä Brasiliassa esiintyvää lintua, täpläsiipistä puuviiriäistä (Odontophorus capueira). Tämän lajin urospuoliset edustajat käyttäytyvät hyvin aggressiivisesti toisiaan kohtaan. Uhattuna täpläsiipinen puuviiriäinen välttää lentämistä ja pyrkii piiloutumaan aluskasvillisuuteen tehokasta suojaväriään käyttäen.
Historia
Varhaiset lähteet
Capoeiran menneisyydestä on säilynyt monia jäänteitä. Rikas suullinen perimätieto kuten tarinat, laulut ja runot kertovat capoeiran pitkästä ja rikkaasta historiasta. Kirjallista lähdeaineistoa on säilynyt runsaasti.
Capoeiran historian tutkiminen on vielä kesken, ja suuri osa orjuudesta kertovasta lähdeaineistosta 1500–1800-lukujen osalta on vielä lukematta.[3]
Syntyteoriat
Capoeiran alkuperä on edelleen osittain hämärän peitossa ja keskustelua lajin afrikkalaisista ja brasilialaisista piirteistä käydään yhdä. Capoeira muodostui oletettavasti synteesinä Afrikan eri osista Brasiliaan tuotujen orjien erilaisista taistelu-, tanssi-, rituaali- ja soitintyyleistä. Laji syntyi mahdollisesti Salvadorissa ja bahialaisessa Recôncavossa sekä kehittyi myös esimerkiksi Recifessä ja Rio de Janeirossa, mistä se myöhemmin kuitenkin katosi.[4] Capoeiran synnystä on esitetty myös muunlaisia teorioita.[5]
Nykytiedon mukainen syntyhistoria
Todenmukaisimman teorian mukaan tärkeitä capoeiran syntyyn vaikuttaneita tekijöitä olivat erilaiset kamppailulajit, tanssit, taistelutanssit ja rituaalit Afrikasta, Euroopasta ja Latinalaisesta Amerikasta, jotka ovat sekoittuneet kulttuurilliseksi synteesiksi vuosisatojen mittaan. Kun yhdistetään ihmisen tietynlainen synnynnäinen tarve ilmaista itseään kulttuurillisesti, afrikkalaisessa sosiaalisessa kulttuurissa ilmenevä häilyvä raja kamppailun, musiikin ja tanssin välillä, taistelutanssien suosio afrikkalaisessa kulttuurissa ja länsiafrikkalaisten melko rankka elinympäristön muutos, saadaan lopputulokseksi capoeira; spontaanina mutta välttämättömänä inhimillisenä ja kulttuurillisena itseilmauksen muotona. Kuvaukset capoeirasta 1800-luvun ensimmäiseltä puoliskolta ovat hyvin samankaltaisia nykycapoeiran kanssa. Voisi siis sanoa, että capoeira on kehittynyt kulttuurillisena synteesinä nykymuotoonsa suunnilleen vuosien 1800-1850 välisenä aikana. Capoeira ei kuitenkaan ole kulttuurillisena synteesinä ainutlaatuinen, vaan samankaltaisia esimerkiksi juuri tanssia ja taistelua yhdistäviä lajeja löytyy monestakin orjia vastaanottaneesta maasta.[6]
N'golo
Eri syntyteoriat ehdottavat yksittäisiä afrikkalaisia tansseja ja rituaaleja capoeiran alkujuureksi. Erään tunnetuimman teorian mukaan capoeira liittyy Angolan eteläpuolella eläneen mucupe-heimon initiaatiorituaaliin (rituaali, jossa tyttö siirtyy aikuisuuteen) eli efundulaan. Brasilialaisen historioitsijan lbano de Neves e Souzan teorian mukaan efundulan yhteydessä nuoret soturit tanssivat n’goloa eli seeprojen tanssia. N’golon voittaneella pojalla on oikeus valita vaimo ilman myötäjäisiä initiaatiorituaaliin osallistuvien tyttöjen joukosta. Ajan myötä Benguelan alueen roistojoukot (muxilingues) alkoivat käyttää n’golon askelia taistellessaan. Tämän Neves e Souzan näkemyksen mukaan tämän perinteen alueelta kaapatut orjat olisivat vieneet capoeiran keskeiset elementit mukanaan Brasiliaan ja capoeira juontuisi suoraan n’golosta. Neves e Souzan teoria on kuitenkin siitä esitetyn kritiikin perusteella hyvin puutteellinen, eikä perustu historiallisiin faktoihin. Neves e Souzan epäillään jopa tekaisseen todistusaineistoa. Tämän vuoksi tämä kuuluisa teoria ei ole kovin varteenotettava tekijä capoeiran historiaa tutkittaessa.[3]
Tanssin muotoon puettu taistelulaji
Joidenkin kertomusten mukaan plantaasien isännille capoeira oli uhka ja he kielsivät taistelutaitojen harjoittamisen. Tämän vuoksi orjat halusivat piilottaa taistelutekniikat tilanteen niin vaatiessa ja yhdistivät "angolaleikkiin" musiikkia ja rituaalimaisia liikkeitä. Näin orjat hämäsivät isäntiään, jotka eivät aina ymmärtäneet, että outojen rituaalipuuhien taakse oli kätkettynä tappavia itsepuolustusliikkeitä. Tämä tarina ei kuitenkaan ainakaan Brasilian lakikäytäntöjä 1800-luvulla tarkastellessa voi pitää paikkaansa. Suunnilleen vuoteen 1814 saakka orjanomistajat olivat sallineet erilaiset kulttuuriset ilmaisut, myös kamppailun. Niihin oli jopa kannustettu, sillä niitä pidettiin eräänlaisina orjuusjärjestelmän varoventtiileinä ja ne pitivät yllä afrikkalaisryhmien välisiä eroja. Joidenkin plantaasien omistajien tiedetään viihdyttäneen itseään seuraamalla orjien taistelua ja jopa erilaisia haasteotteluita järjestettiin. Vuoden 1814 jälkeen käsitykset orjien vaarallisuudesta kuitenkin muuttuivat. Tähän johtivat useat orjakapinat sekä Portugalin hovin saapuminen Rio de Janeiroon. Orjiin alettiin suunnata mittavia vainoja ja kaikenlaiset kulttuurillisen ilmaisun muodot kiellettiin, kamppailu, tanssi ja rituaalit mukaan lukien. Taistelutaitojen naamioiminen tanssiksi tai rituaaliksi ei olisi täten ollut järkevää, sillä niitäkään ei enää suvaittu.[3]
Palmares
Jotkut capoeiran historiaa tutkineet esittävät quilombojen syntymisen ja niissä elämisen keskeisenä capoeiran kehitysvaiheena. Erään tarinan mukaan nykycapoeiran merkittävin juuri olisi peräisin Palmaresin quilombosta. Tarinan mukaan leirin tuhoamisvaiheessa paenneet capoeiristat levittävät taistelutanssin Brasilian muihin osiin. Kerrotaan myös, että jatkuva orjanomistajien taholta tullut uhka olisi toiminut käyttövoimana capoeiran kehittymiselle quilomboissa. Eri plantaaseilta paenneiden orjien mukana capoeira olisi jalostunut edelleen tehokkaaksi taistelulajiksi. Nykytiedon mukaan näin ei kuitenkaan käynyt; quilomboja puolustettiin ennen kaikkea niiden syrjäisellä sijainnilla ja viime kädessä tuliaseilla. Capoeiralla ja quilomboilla ei siis nykyään nähdä mitään kovin merkittävää suhdetta. Quilomboissa, samoin kuin muissakin afrikkalaisperäisten orjien kokoontumispaikoissa on kuitenkin mahdollistunut itseilmaisun vapaus, valta omaan kehoon ja ajankäyttöön sekä tarve eri heimoja edustavien karanneiden orjien identiteetin vahvistamiselle. Tämä on tietysti ollut erittäin hedelmällistä maaperää pienelle kulttuurivaihdolle.[3]
Muut teoriat
Suoran yhteyden johonkin yksittäiseen afrikkalaiseen perinteeseen etsimisen, Palmaresin sankarillisen puolustamisen ja tanssiksi naamioidun itsepuolustuslajin lisäksi on olemassa muitakin teorioita, jotka perustuvat lähinnä capoeiristojen tai tutkijoiden mielikuvitukseen. Niihin liittyvät esimerkiksi kertomukset eri eläinten liikkeiden matkimisesta tai orjien käsikahleista, jotka mahdollistivat vain jaloilla tehtävät tekniikat. Nämäkään teoriat eivät kuitenkaan tämänhetkisen historiallisen tiedon perusteella pidä paikkaansa.[3]
1500- ja 1600-luvut
Afrikan ja Etelä-Amerikan välisen orjakaupan käynnistyttyä 1500-luvulla capoeira-sanalla viitattiin yleisesti mitä tahansa afrikkalaisperäisten orjien käyttämään kamppailumuotoon. Nykymuotoista capoeiraa ei kuitenkaan tuohon aikaan ole ilmeisesti ollut vielä olemassa.
1700-luku
Ensimmäiset capoeirasta kertovat kirjalliset lähteet löytyvät 1770-luvulta, jolloin riolainen toimittaja Joaquim Manuel de Macedo kuvasi capoeiraa ja capoeiristoja kolumneissaan. Tähän aikaan capoeiraa tavattiin jonkinlaisessa muodossa kolmesta kaupungista: Rio de Janeirosta, Recifestä ja Salvadorista. Rio de Janeiron capoeira, jota myöhemmin kutsuttaisiin "capoeira carioca", ei ollut kuitenkaan aivan samanlaista kuin nykymuotoinen capoeira. Rio de Janeirossa capoeira näyttäytyi ainoastaan väkivaltaisessa muodossaan, eikä siinä käytetty lainkaan musiikkia.
1800-luku
Erilaisista 1800-luvun taideteoksista löytyy viitteitä capoeiraan. Saksalainen taidemaalari Johann Moritz Rugendas kuvasi brasilialaista kulttuuria vuonna 1824 ilmestyneessä kirjassaan Voyage Pittoresque et historique dans le Brésil. Kirjasta löytyy esimerkiksi kuva "Jogar capoeira ou Danse de la guerre", jonka kuvatekstissä todetaan:
Mustat harrastavat erästä toista sotaisaa ja paljon rajumpaa lajia – capoeiraa. Kaksi mestaria käy toistensa kimppuun, kumpikin yrittää kaataa vastustajansa puskemalla tätä rintaan. Hyökkäys estetään sivuhypyillä ja taitavalla estämisellä. Mutta silloin tällöin käy niin, että päät iskeytyvät yhteen kovalla voimalla, ja hauskanpito alenee taisteluksi, jossa ei ole harvinaista, että veitset tahraavat urheilun verellä.

Capoeiran kriminalisointi 1800-luvulla
Afrikkalaisen kulttuurin erilaiset piirteet hyväksyttiin Brasiliassa 1800-luvun alkupuolelle saakka. Afrikkalaisuuden moninaisuutta jopa edistettiin, koska erilaisten kulttuurivaikutteiden ajateltiin estävän yhtenäisen identiteetin ja tehokkaan vastarinnan synnyn. Tilanne muuttui täysin 1800-luvun alkupuolella Portugalin kuninkaan Dom João VI:n tultua maanpakoon Brasiliaan, kun Napoléon Bonaparte ulotti Euroopan valloituksensa myös Iberian niemimaalle.
Eräs Brasilian uusien vallanpitäjien hallitsemispolitiikan kulmakivistä oli alkuperäiskulttuurien järjestelmällinen tuhoaminen. Tämän vuoksi kaikki afrikkalaisuuden ilmentymät pyrittiin kieltämään Brasiliassa. Luonnollisesti tämä koski myös capoeiraa. Viranomaisten ohella monet orjaisännät kielsivät lajin harjoittamisen. Orjien omanarvontunnon nousun seuraukset oli jo nähty esimerkiksi Haitilla vuonna 1804, ja vallanpitäjät pelkäsivät capoeiran antavan kansallisuustunteen ja identiteetin rakennusaineksia. Siirtomaahallintoa koskeva laki vuodelta 1814 laki kielsi muiden alkuperäiskulttuurien ilmentymien ohella kaikki tanssit, jotka eivät olleet eurooppalaista alkuperää. Nämä kulttuurien ilmentymiä koskeneet käytänteet paljastavat, että teoria capoeiran naamioimisesta tanssiksi ei mitä luultavimmin ole paikkansapitävä. Rio de Janeiron poliisin arkistosta tavataan ensimmäiset viranomaisten kirjalliset tiedot capoeirasta. Näissä 1800-luvun alun dokumenteista voidaan nähdä capoeiran väkivaltainen luonne. Vuoden 1809 arkistomateriaalissa capoeiraa kuvataan lajiksi, jossa "käytetään keppiä, puukkoa, nyrkkiä ja partaveistä". Kamppailu- ja teräasetekniikoita harjoiteltiin aktiivisesti kunkin katujengin harjoituksissa, joista oli vastuussa aina joku jengin vanhempi jäsen. Kuvattu capoeira kuului Rio de Janeirossa liikkuvien jengien valtataisteluihin ja ryhmän voimakkaamman identiteetin kasvattamiseen.
Väkivaltaisuudesta kertovat myös Rio de Janeiron sotilaskomission kirjeet sotaministeriölle vuodelta 1821. Eräässä kirjeessä kerrotaan capoeiristojen tappaneen kuusi ihmistä ja puukottaneen useita. Karnevaalien aikana käydyissä taisteluissa rikollisjengien kerrottiin ottelevan "oikeasta tyylistä taistella". Virkavalta vastasi tällaiseen toimintaan kovin ottein. Capoeiraa harjoittelemasta ja käyttämästä tavatut pidätettiin ja heitä kidutettiin. Tämän ajan Rio de Janeiron poliisipäällikön tapoihin kuului leikata kiinnijääneen capoeiristan hauis poikki. Lopuksi kuulusteltava heitettiin vankityrmään. Usein käytettiin myös julkista rangaistusta, esimerkiksi ruoskintaa.
Valtion viranomaiset päättivät aika ajoin käyttää capoeiraa hyödykseen. Hallituksen virkamiehet määräsivät capoeiristoja käytettävän ei-toivottuja saksalaisia ja irlantilaisia lähetyssaarnaajia vastaan 1820-luvun lopulla. Brasilian kruunu hyödynsi capoeiristojen taitoja Paraguayta vastaan käydyssä sodassa vuosina 1865–1870. Sotatoimissa kunnostautumisesta palkinnoksi orjille luvattiin vapaus – tätä lupausta ei kuitenkaan yleisesti täytetty.
Kun Brasiliaan vuonna 1889 sai ensimmäisen rikoslakinsa, capoeiristat saivat erikoismaininnan. Capoeira kriminalisoitiin lain voimalla ja se päätettiin kitkeä lopullisesti pois myös kaupungeista. Código Penal da República dos Estados Unidos do Brasil kyseiseltä vuodelta toteaa, että capoeira, samoin kuin kaikki afrikkalaisen kulttuurin ilmentymät, taide, uskonnot, musiikki ja tanssit ovat kiellettyjä. Lain aiheuttaman vainon vuoksi capoeira taantui useissa osissa Brasiliaa, mutta Bahian osavaltiossa capoeira eli vahvana.
Merkillepantavaa on se, että capoeiraa harjoitettiin 1800-luvulla monissa suurkaupungeissa, kuten Rio de Janeirossa ja Recifessä, lajin väkivaltaisemmassa muodossa. Vuosisadan vaihteessa capoeira kuului kaikkein pahamaineisimpien rikollisten perustaitoihin. Capoeirataidot olivat myös yksilöiden vahvan itsetietoisuuden osasia. Samalla capoeira loi tiiviitä ja vaikeasti kontrolloitavia ryhmiä ja vaarallisia taistelijoita. Capoeiraryhmiä tai katujengejä kutsuttiin yleisnimellä maltas. Uudessa kaupunkimiljöössä capoeirataitoja käytettiin itsepuolustuksen lisäksi henkilökohtaisen kunnian ja omaisuuden hankkimiseen sekä uuden identiteetin rakennusaineena. Rio de Janeiron capoeiraa "capoeira cariocaa", samoin kuin recifeläistä capoeiraa, harrastettiin 1700- ja 1800-luvuilla ilmeisesti kokonaan ilman musiikkia ja se oli tyyliltään ja tarkoitusperiltään paljon väkivaltaisempaa kuin esimerkiksi Bahian capoeira. Teräasetekniikat kuuluivat olennaisena osana capoeira cariocaan. Riodejaneirolainen ja recifeläinen capoeira kuihtuivat lopulta kuitenkin käytännöllisesti katsoen pois poliisin harjoittaman ankaran painostuksen takia 1900-luvun alkuun mennessä.
1900-luku
1900-luvun loppupuolella capoeira on muuttunut melkoisesti. 1960- ja 1970-luvuilla riolaisen Senzala-ryhmän edelleen kehittäessä opetusmenetelmiä ja capoeiraan tuotiin muitakin uutuuksia: vyöjärjestelmät, univormut ja tarkat suoritustavat tiettyjen tekniikoiden suorittamiseen. Senzala-ryhmän opetusmenetelmän ja tietynlaisen standardoinnin suosio on kuitenkin ollut 1900-luvun loppupuolella laajaa. Tätä nykyä käytännössä lähes kaikki maailman capoeira-ryhmät tyylistä riippumatta siis noudattavat Senzala-ryhmän 1960-luvulla käyttöönottamaa opetusmenetelmää, joka puolestaan on perua itämaisista kamppailulajeista.
Ehkä suurimpana muutoksena nähtiin kuitenkin isompien ryhmien synty ja capoeiran leviäminen kaikkiin maailman suurkaupunkeihin. Esimerkiksi johtorakenteeltaan poikkeuksellinen, mestrekoalition hallinnoima Senzala-ryhmä, mestre Camisan ABADÀ-ryhmä, ABADÀ:sta lähteneiden mestre Paulinho Sabián, mestre Bonecon ja mestre Paulãon Capoeira Brasil -ryhmä, mestre Mão Brancan Meia Lua Inteira -ryhmä ja mestre Suassunan Cordão de Ouro -ryhmä ovat kasvaneet valtaviksi, kymmeniätuhansia oppilaita sisältäviksi megaryhmiksi, joilla on toimipisteitä useammalla kuin kahdella mantereella. Lisäksi näistä ryhmistä erkaantuneita pienempiä ryhmiä on vastaavasti vieläkin enemmän. Capoeirakouluja ja -tyylejä saattaa nykyään löytyä useita Skandinaviasta ja jopa pienemmistäkin kaupungeista.
Capoeira ei standardoitumisesta huolimatta ole ollut viime vuosikymmeninäkään aivan harmitonta touhua. Se on hyvin monimuotoista, ja turistin ulottumattomissa olevat Rio de Janeiron slummien rodat ovat nykyäänkin jotain aivan muuta kuin capoeirarodat Suomen kesäisissä puistoissa.
2000-luku
Capoeira on viimeisen kymmenen vuoden aikana jatkanut voimakasta leviämistään ympäri maailmaa, ja seuroja on nykyään runsaasti kaikilla asutuilla mantereilla, likipitäen kaikissa maissa. Suomessa capoeiran harrastajia on oletettavasti noin 800, ja seuroja on suurimmissa kaupungeissa.
Tyylit ja taistelutavat
Capoeira de angola
Capoeira de angola -tyyli on pääosin rauhallisempaa, raskaampaa ja täynnä erilaisia riittejä sekä tapoja. Angola-tyylissä tärkeää ovat erilaiset tapahtumat, kuten passo-á-dois, jossa ottelijat kohtaavat hetkellisesti tiettyjen sääntöjen mukaan. Capoeira angolat ovat monitasoisia ja saattavat toisinaan kiihtyä erittäin nopeiksikin. Angola-tyyliä pidetään perinteisempänä capoeiran tyylinä.
Vicente Ferreira Pastinha
Mestre Pastinhan elämäntyö hänen nimeämänsä capoeira de angola-tyylisuunnan kohdalla on myös ollut hyvin merkittävää capoeiran nykytilaa ajatellen. Mestre Pastinha (Vicente Ferreira Pastinha) avasi capoeira de angola-koulun vuonna 1941. Siellä Pastinhan ideologian mukaista capoeiraa alettiin opettaa ensimmäistä kertaa systemaattisesti. Pastinhan tavoitteena lienee ollut, samoin kuin Bimballa, säilyttää capoeiran kulttuurillinen rikkaus sekä samalla hankkia capoeiralle tietynlainen urheilullinen status. Pastinhan perintöä kunnioittavat nykyään monet capoeira de angola-tyylisuuntaa harjoittelevat capoeiraryhmät keltamustissa univormuissaan.
Mestre Pastinha tuli tunnetuksi capoeiran filosofina monien aforismiensa vuoksi. Mestre Pastinha sokeutui elämän loppuaikana ja kuoli 92 vuoden ikäisenä vuonna 1981 köyhänä ja hylättynä pienessä huoneessaan Brasilian viranomaisten suljettua Largo do Pelourinholla sijaitsevan koulun luvaten avustaa uuden koulun perustamisessa. Pastinha ei kuitenkaan koskaan saanut tätä luvattua koulua. Capoeira de angola jäi kuitenkin elämään.
Capoeira regional
Capoeira regional on tyyliltään nopeaa, ilmavaa ja akrobaattista. Regional-tyylin pelaajia voi nykyään nähdä useiden yhtyeiden musiikkivideoissa ja joissakin mainoksissa. Kuten angola-tyylissäkin, musiikki ja kulttuuri ovat tärkeässä osassa myös regional-tyylissä. Osittain laulut ovat samoja mutta esimerkiksi berimbaulla soitettava rytmi on erilaista sekä musiikin tahti on usein nopeampaa. Laulut lauletaan brasilianportugaliksi.
Manoel dos Reis Machado
Bahiassa capoeiran erään osa-alueen koodisto muokkautui uudestaan, kun muista capoeiratyyleistä erottui regional-tyylisuunta 1930-luvulla. Capoeira regional -koulukunta henkilöityi hyvin vahvasti mestre Bimbaan (Manoel dos Reis Machado), joka lisäsi oppimaansa capoeiraan muista kamppailulajeista vaikutteina tulleita kamppailu- ja taistelutekniikoita, opetusmenetelmiä, uusia ottelumuotoja ja keskiluokkaisuutta. Esimerkiksi jogo de cinturan akrobaattiset ainekset toivat lajiin lisää näyttävyyttä. Bimban capoeira regional, kuten sitä nykyään kutsutaan, sai aluksi nimityksen "bahialainen taistelulaji" (port. luta regional baiana). Myöhemmin nimi capoeira regional vakiintui käytäntöön. Bimban esittelemiin uutuuksiin kuului opetusmenetelmien osalta esimerkiksi valmiiksi suunniteltuja pariharjoituksia, musiikissa Bimba ansioksi luetaan esimerkiksi íuna-rytmin kehittäminen. Bimban suurin saavutus lienee silti ollut capoeiran tietynlainen keskiluokkaistaminen erilaisten seremonioiden, avoimien kurssien ja kamppailullisen käyttäytymiskoodiston kautta.
Musiikki ja soittimet

Rytmiä capoeiristoille soitetaan berimbaulla. Se on puun kuten biribapuun varresta valmistettu, noin seitsemän kämmenmittaa ja halkaisijaltaan pari kämmenmittaa paksu soitin. Päästä päähän on viritetty kieli. Ääntä vahvistava kaikukoppa on kuiva pullokurpitsa, jossa on ympyränmuotoinen aukko. Berimbauta on kolmea tyyppiä matalaäänisestä korkeaääniseen. Soitinta pidetään vasemmassa kädessä. Soittimella voidaan tuottaa kaksi eri ääntä puukepin ja kolikon avulla. Berimbaun rytmit voivat olla luonteeltaan erilaisia, esimerkiksi hitaita tai nopeita, tai harmonisia tai ei-harmonisia. Erilaisten rytmien kautta määrätään tanssin luonne.[7]
Muita capoeiran soittimia ovat pandeiro-tamburiini ja atabaque-rumpu[8] sekä agogô, kaksiosainen lehmänkello, ja reco-reco, raspi.
Berimbaun rytmejä säestetään laululla. Lauluja on kolmen tyyppisiä. Corridosissa solisti laulaa yhden säkeen ja kuoro vastaa samalla kertosäkeellä. Quadrasissa solisti improvisoi neljä säettä ja kuoro vastaa aina samalla kertosäkeellä. Laidanha-laulussa, joka lauletaan ennen pelin alkamista, solisti laulaa ensin yksin ensimmäisen osan ja sen jälkeen kuoron kanssa kuoron vastatessa hänelle toistamalla hänen sanansa. Capoeiran laulujen sanoituksissa on opetuksia, käyttäytymissääntöjä ja elämänfilosofiaa. Moni laulu viittaa johonkin candomblé-yksikköön.[9]
Roda
Capoeriaa otellaan ringissä, jonka nimi on roda (lausutaan brasilianportugaliksi "hoda"). Roda muodostetaan niin, että bateria soittaa yhtenä osana rodan kehää, ja kaikki osallistujat muodostavat yhdessä ympyrän. Ottelu alkaa kahden pelaajan mentyä baterian eteen pyytämään lupaa aloittamiseen, ja sen jälkeen he siirtyvät keskellä ympyrää ottelemaan. Ottelut ovat iloisia tapahtumia, jotka usein ovat capoeiraa parhaimmillaan. Kun ottelun johtaja soittaa berimbauta, hän laulaa ja muut vastaavat lauluihin kuorona.
Vaikka capoeiralla on osin väkivaltainenkin historia, se on nykyään yhteisöllistä ja ystävien keskeistä.
Capoeiraa Suomessa
Capoeiralla ei ole Suomessa kattojärjestöä (kuten ei muuallakaan maailmassa) tai kansallista capoeira-seuraa. Käytännössä capoeiraa harjoitetaan useissa eri seuroissa kaikissa suurissa kaupungeissa ja myös pienemmissä kaupungeissa (esimerkiksi Porvoossa). Jotkin seurat toimivat useammassa kaupungissa, mutta monet ovat yksittäisiä seuroja, jotka toimivat jonkin opettajan alaisuudessa. Molemmat tyylisuunnat ovat hyvin edustettuina.
Lähteet
Capoeira, N. Pieni capoeirakirja. Art House, ISBN 951-884-405-4.
Viitteet

Aiheesta muualla
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 (in Finnish)

Luokka:Kamppailulajit
Luokka:Brasilialainen kulttuuri
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Ch tarkoittaa seuraavia:

Englannin kielessä soinnittoman postalveolaarisen affrikaatan kirjoitusasu
kanava, CH, englannin sanasta channel, tiedonsiirtoon käytettävä taajuuskaista
Kunniaritarien ritarikunnan jäsen, henkilön nimen perässä käytettävä lyhenne CH, englannin ilmauksesta Companion of Honour, kuningas Yrjö V:n vuonna 1917 perustaman yksiluokkaisen kunniaritarikunnan jäsen
Ranskan kielessä soinnittoman postalveolaarisen frikatiivin kirjoitusasu
Saksan kielessä velaarisen tai palataalisen frikatiivin kirjoitusasu


Voima (, tunnus F) on fysiikassa vuorovaikutuksen voimakkuutta kuvaava vektorisuure, jolla on sekä suuruus että suunta. Voiman yksikkö SI-järjestelmässä on newton, N. SI-perusyksiköiden avulla ilmaistuna voiman yksikkö on

N

=

k
g

⋅

m

s

2

.

{\displaystyle {\rm {\ N}}=\ {\frac {{\rm {kg}}\cdot {\rm {m}}}{{\rm {s}}^{2}}}.}

Kappaleeseen kohdistuva kokonaisvoima muuttaa kappaleen liiketilaa. Dynamiikan peruslain mukaan vakiovoima

F
¯

{\displaystyle {\bar {F}}}

 antaa kappaleelle, jonka massa on

m

{\displaystyle m}

, kiihtyvyyden

a
¯

{\displaystyle {\bar {a}}}

 siten, että

F
¯

=
m

a
¯

{\displaystyle {\bar {F}}=m{\bar {a}}}

.
Kaikki voimat johtuvat kappaleiden välisistä vuorovaikutuksista. Newtonin kolmannen lain mukaan kahden kappaleen vuorovaikuttaessa keskenään molempiin kohdistuu yhtä suuri, mutta vastakkaissuuntainen voima.[1]
Makroskooppisiin kappaleisiin vaikuttavat voimat jaetaan tavanomaisesti kosketusvoimiin ja etäisvoimiin.  Kosketusvoimat kuten kitka, väliaineen vastus ja tukivoimat ilmenevät kappaleiden koskettaessa toisiaan.[2] Sen sijaan etäisvoimat kuten gravitaatio sekä sähköiset ja magneettiset voimat vaikuttavat välimatkan päästä, ja niiden välittäjinä toimivat kentät. Atomifysiikka on kuitenkin osoittanut, että myös kaikki kosketusvoimat aiheutuvat aineen rakenneosien välisistä sähkömagneettisista vuorovaikutuksista.[3] Alkeishiukkasten välillä vaikuttaa neljä perusvuorovaikutusta, jotka ovat:
sähkömagneettinen vuorovaikutus, jonka aiheuttama voima synnyttää fysikaaliset kappaleet ja valon,
heikko vuorovaikutus, joka aiheuttaa radioaktiivisuuden,
vahva vuorovaikutus, joka pitää atomiytimet koossa,
gravitaatio, joka synnyttää painovoiman.
Esimerkiksi Maan läheisyydessä Maan vetovoima vetää kaikkia kappaleita puoleensa. Toisaalta myös kaikki kappaleet vetävät Maata puoleensa yhtä suurella mutta vastakkaissuuntaisella voimalla, mutta Maan suuren massan vuoksi niiden aikaansaama liiketilan muutos on niin vähäinen, ettei sitä voida havaita.
Maan pinnalla oleviin kappaleisiin vaikuttaa Maan vetovoiman lisäksi myös pinnan tukivoima. Kappaleen pysyessä paikoillaan maan pinnalla ovat painovoima ja maan pinnan tukivoima yhtä suuret mutta vastakkaissuuntaiset, jolloin ne kumoavat toistensa vaikutuksen.
Voimat voidaan myös jakaa konservatiivisiin ja häviöllisiin voimiin. Esimerkiksi painovoima on konservatiivinen, liukukitka ja väliaineen vastus häviöllisiä voimia. Jos kaikki jossakin systeemissä vaikuttavat voimat ovat konservatiivisia, systeemin mekaaninen energia säilyy, häviöllisten voimien kuten kitkan vaikutuksesta osa siitä muuttuu lämmöksi.[4]
Voimaa voidaan mitata esimerkiksi jousivaa'alla.
Voimasta saatavia johdannaissuureita ovat impulssi

I
=

∫

t

1

t

2

F
d
t

{\displaystyle I=\int _{t_{1}}^{t_{2}}Fdt}

, joka kertoo liikemäärän muutoksen aikavälillä

t

1

…

t

2

{\displaystyle t_{1}\ldots t_{2}}

 ja työ

W
=
∫

F
¯

⋅
d

x
¯

{\displaystyle W=\int {\bar {F}}\cdot d{\bar {x}}}

.
Pyörivässä liikkeessä voimaa vastaa momentti.
Voimien yhdistäminen ja resultantti
Jos kappaleeseen vaikuttaa useita voimia ja ne vaikuttavat kappaleen samaan pisteeseen, niiden yhteinen vaikutus saadaan lasketuksi käsittelmällä voimia vektoreina ja laskemalla vektorit yhteen.  Jos voimat vaikuttavat kappaleen eri kohtiin, niiden yhteinen vaikutus kappaleen etenemisliikkeeseen voidaan laskea vastaavalla tavalla, mutta laskettaessa momenttia, jolla ne vaikuttavat kappaleen pyörimisliikkeeseen, on niiden vaikutuspisteet otettava huomioon.  Tietyin edellytyksin voimille voidaan kuitenkin määrittää resultanttivoima, joka yksinään vaikuttaisi samoin kuin eri voimat yhdessä vaikuttavat.
Katso myös
Harmoninen värähtelijä
Vapaakappalekuva
Venymäliuska-anturi
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Karttunen, Hannu| title = Fysiikka| publisher = Helsingissä: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa| year = 2006| version = Tiedettä kaikille. Ursan julkaisuja 89| id = ISBN 952-5329-32-1}}

Luokka:Klassinen mekaniikka
Luokka:Suureet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit


Cao Xueqin (曹雪芹, Cáo Xuěqín, s. n. 1724 – k. n. 1763) oli kiinalainen kirjailija. Hänen teostaan Honglou meng (紅樓夢 Hóng lóu mèng) pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaana kiinalaisena romaanina, Qing-kauden kirjallisuuden helmenä.
Cao Xuejin oli alun perin ylhäisen mutta pahasti köyhtyneen suvun jälkeläinen, joka joutui elättämään itsensä myymällä maalauksiaan. Hän sai elinaikanaan valmiiksi noin 80 lukua Punaisen huoneen unesta. Cao Xuejinin kuoleman jälkeen Gao E viimeisteli teoksen, ja se ilmestyi lopulta vuonna 1792 120-lukuisena. Romaani on kuvaus kiinalaisen yläluokan elämästä 1700-luvulla, mutta sitä on luettu myös buddhalaisena allegoriana.
Luokka:Kiinalaiset kirjailijat
Luokka:1720-luvulla syntyneet
Luokka:1760-luvulla kuolleet


Supernatural on yhdysvaltalainen kauhudraamasarja, jonka on luonut Eric Kripke. Sen ensimmäinen kausi esitettiin The WB -kanavalla vuosina 2005–2006. Vuodesta 2006 lähtien sarjaa on esitetty The CW -verkossa. Sarja seuraa veljesten Sam (Jared Padalecki) ja Dean Winchester (Jensen Ackles) matkaa, kun he metsästävät demoneja ja muita yliluonnollisia olentoja. He kokevat myös taisteluja enkelien kanssa, mutta saavat usein apua enkeliltä nimeltään Castiel, jolle Dean myöhemmin keksii nimen Cas.
Sarjaa kuvataan Vancouverissa, Kanadassa. Eric Kripken mukaan hän suunnitteli sarjan kestävän ainoastaan kolmen tuotantokauden verran, mutta päätti kuitenkin jatkaa sarjaa. Viidennen kauden jälkeen Kripke luopui showrunnerin roolista työskennelläkseen muiden sarjojen parissa. Pyörittäjänä jatkoi Sera Gamble. Kripke pysyi kuitenkin kuudennella kaudella vastaavana tuottajana ja seitsemännellä kaudella vastaavana konsulttina. Kahdeksannella kaudella pyörittäjänä aloitti Jeremy Carver.
The CW tilasi sarjalle 13. tuotantokauden tammikuussa 2017.[1] Suomessa Sub alkoi esittää yhdeksättä tuotantokautta 20. syyskuuta 2015. Sarjasta on myös julkaistu Blu-ray- ja DVD-versiot tuotantokausittain.
Tuotanto
Supernaturalin luoja Eric Kripke kehitteli sarjan ideaa lähes kymmenen vuoden ajan ollessaan itse kiinnostunut urbaanilegendoista.[2][3] Vaikka Kripke olikin visioinut Supernaturalin elokuvana, hän vietti muutaman vuoden tarjoten sarjan ideaa eri kanaville.[4][5] Hänen onnekseen kysyntä niin sanotuille mytologisille sarjoille kasvoi, kun Lostia alettiin esittää vuonna 2004.[5] Konsepti kävi läpi useita vaiheita ennen kuin sarjaa alettiin tuottaa.[3] Kripke halusi sarjan sijoittuvan "tien päälle" tuntien sen olevan "paras keino kertoa tarinat, koska se on puhdas, koruton ja ainutlaatuisesti amerikkalainen... Näitä tarinoita esiintyy pikkukaupungeissa ympäri maata ja on järkevää vain ajaa sisään ja ulos näihin tarinoihin."[3] Koska Kripke oli aikaisemminkin tehnyt yhteistyötä The WB:n kanssa, hänelle tarjottiin mahdollisuutta tarjota kanavalle ohjelmaa. Kripke käytti sen Supernaturalin markkinointiin.[4] Kanava ei kuitenkaan pitänyt Kripken alkuperäisestä ideasta, jossa kaksi uutisreportteria matkaa ympäri maata jahdaten demoneita, joten Kripke päätti nopeasti korvata reportterit veljeksillä. Kripke päätti veljesten olevan kotoisin Kansasin Lawrencesta, jonka läheiselle Stull Cemeteryn hautausmaalle sijoittuu useita paikallisia urbaanilegendoita.[6]
Päähenkilöiden nimiksi Kripke päätti valita Sal ja Dean, kuten Jack Kerouacin romaanissa Matkalla. Hän kuitenkin vaihtoi Salin myöhemmin Samiksi.[7] Veljesten sukunimen piti alun perin olla Harrison näyttelijä Harrison Fordin kunniaksi. Kansasissa kuitenkin asui eräs Sam Harrison, joten sukunimi jouduttiin vaihtamaan. Tunnetusta Winchesterin kummitustalosta kiinnostunut Kripke valitsi Winchesterin lopulliseksi sukunimeksi.[8]

Näyttelijät ja hahmot

Sarja keskittyy pääasiassa Winchesterin veljeksiin, Samiin (Jared Padalecki) ja Deaniin (Jensen Ackles), jotka matkustavat ympäri maata jahdaten kaikkea yliluonnollista. Padaleckin kiinnostus kauhusarjoihin, kuten Salaiset kansiot ja Twilight Zone, saivat hänet kiinnostumaan Samin roolista. Padaleckilla oli myös aikaisempaa kokemusta tuottajien McGn ja David Nutterin kanssa työskentelystä,[10] joista aikaisempi vakuutti Padaleckin koe-esiintymään sarjaa varten.[11] Alun perin Nutter pyysi Acklesia koe-esiintymään Samin rooliin,[12] mutta luettuaan käsikirjoituksen Ackles samaistui enemmän Deanin rooliin.[13] Koe-esiintymisen aikaan Ackles esitti jo yhtä Smallvillen päähenkilöistä ja hänen saatua Deanin osan hänen roolinsa Smallvillessa jouduttiin päättämään.[14]

Koska sarjassa ei ole montaa päähenkilöä, sarjaan sisältyy useita sivuosia. Jeffrey Dean Morgan esittää John Winchesteriä, Samin ja Deanin isää. Pilottijaksossa esiintymisensä jälkeen John-hahmo palaa sarjaan vasta ensimmäisen kauden puolivälissä ja pysyy sarjan sivuhenkilönä aina kuoleemansa saakka, toisen kauden ensimmäiseen jaksoon, vaikka hahmon henki palaakin kummittelemaan pojilleen vielä kauden päätösjaksossa. Käsikirjoittaja John Shibanin mukaan Johnin kuolema päätettiin jo sarjan alussa. Käsikirjoittajien mielestä veljeksien ja isän toisistaan erottaminen "jakaisi sarjan." Shiban sanoo: "...pojat etsivät isäänsä, viikon hirviötä, mitä ikinä tielle kantautuikin. Siitä tuli vaikeaa, koska esiin heräsi kysymys 'Mitä isä tekee? Tekeekö hän kiinnostavimpia asioita kuin poikansa, vai mitä?'"[15] Morgan ei aluksi ollut innostunut sarjaan palaamisesta sen toisella tuotantokaudella saadessaan uuden roolin sarjassa Greyn anatomia.[16] Hahmon tulevaisuuden esiintymisistä ei ole varmuutta Morganin kiireisen aikataulun vuoksi.[17]
Ensimmäisellä kaudella esitellään myös Azazel-niminen demoni sekä tämän nimetön tytär. Azazel esiintyy ensimmäisellä kaudella vain siluetteina tai varjoina ja ottaa fyysisen olomuodon vain hallitessaan John Winchesterin ruumista. Azazelin tytär käyttää ruumiinaan Meg Masters -nimistä tyttöä (Nicki Aycox). Toisella tuotantokaudella Azazelina esiintyy Frederic Lehne, jonka alun perin oli tarkoitus vierailla vain yhdessa jaksossa. Lehne kuitenkin teki vaikutuksen sarjan ohjaajiin, joten tätä pyydettiin palaamaan kauden kaksiosaiseen päätösjaksoon.[18] Hahmon kuoleman jälkeen Azazel esiintyy neljännellä kaudella aikamatkustusjaksossa ”In the Beginning” (Christopher B. MacCabe ja Mitch Pileggi) sekä takaumassa kauden päätösjaksossa (Rob LaBelle). Azazelin tyttären poistuttua Meg Mastersin ruumiista kauden lopussa sekä demoni että itse Meg Masters jatkavat sarjassa, mutta nyt erillisinä hahmoina. Demoni palaa toisen kauden yhteen jaksoon ottaen Samin ruumiin hetkeksi haltuunsa sekä viidennellä kaudella (Rachel Miner). Miner esittää demonia myös seitsemännellä ja kahdeksannella kaudella. Aycox esiintyy Meg Mastersin vihaisena henkenä yhdessä jaksossa neljännellä kaudella.
Sarjan käsikirjoittajat halusivat täsmentää ”metsästäjien” konseptia, jolloin sarjaan ilmestyi useita uusia hahmoja.[19] Näyttelijä Jim Beaver esiintyy ensimmäisen kerran ensimmäisen kauden jaksossa Winchesterien vanhana perheystävänä Bobby Singerinä. Samin ja Deanin isän kuoleman jälkeen Bobby toimii ikään kuin veljesten sijaisisänä ja hahmo pysyy sarjan sivuosassa seuraavien tuotantokausien ajan.[20] Muita metsästäjiä esitellään toisella tuotantokaudella metsästäjien täyttämän Harvellen majatalon esittelyn yhteydessä. Majatalon omistaa Ellen Harvelle (Samantha Ferris), jonka edesmenneyt aviomies oli John Winchesterin ystävä. Majatalon muuta henkilökuntaa on muun muassa äitinsä kanssa työskentelevä Jo Harvelle (Alona Tal) sekä Ash (Chad Lindberg), joka käyttää laajaa tietokonetuntemustaan  yliluonnollisten ilmiöiden havainnoimisiin. Tal kirjoitettiin lopulta ulos sarjasta tämän vaikuttaessa aivan Samin ja Deanin ”14-vuotiaalta pikkusiskolta.”[21] Myös Ash kirjoitettiin pois sarjasta toisen kauden päätösjaksossa majatalon tuhouduttua. Ellenin piti palata sarjaan kolmannella kaudella, mutta kirjoittajien lakon vuoksi jakso peruuttiin.[22] Käsikirjoittajien piti sisällyttää Ellen myös kolmannen kauden päätösjaksoon, mutta Ferris kieltäytyi paluusta.[23][24] Viidennellä kaudella kuitenkin sekä Jo että Ellen palasivat sarjaan muutaman jakson ajaksi.
Kolmannella kaudella käsikirjoittajat päättivät esitellä Ruby-nimisen demonin, joka oli eläessään ollut noita ja väittää olevansa Winchesterien kanssa samalla puolella. The CW kuitenkin pyysi, että Rubyn lisäksi sarjaan lisättäisiin toinenkin naishahmo, joten käsikirjoittajat kirjoittivat Bela Talbotin, itsekeskeisen varkaan, joka myy rikkaille asiakkailleen esineitä, joilla on yliluonnollisia kykyjä.[25] Katie Cassidy ja Lauren Cohan valittiin näyttelemään Rubya ja Belaa, vaikka he alun perin koe-esiintyivätkin toistensa rooleihin.[26] Näyttelijät listataan päärooleihin jaksojen alussa. Kolmannen kauden lopussa Bela kirjoitettiin ulos sarjasta katsojien reagoidessa hahmoon negatiivisesti ja Cassidy korvattiin taloudellisista syistä.[27][28] Neljännellä kaudella Rubyn näyttelijäksi valittiin Genevieve Cortese,joka esitti hahmoa aina tämän kuolemaan saakka, neljännen tuotantokauden loppuun.[29] Cortese esitti myös itseään sarjan kuudennen kauden jaksossa ”The French Mistake.”
Sarjan käsikirjoittajat halusivat tuoda sarjaan enemmän kristillistä mytologiaa ja kirjoittivat Castielin hahmon.[30] Kripken halutessa pitää enkelien esittelyn salassa hahmoa kuvailtiin demoniksi koe-esiintymisten aikana.[31] Misha Collins valittiin näyttelemään Castiel-enkeliä. Ensiesiintymisessään neljännen kauden avausjaksossa Castiel nostaa Deanin Helvetistä tämän kolmannella kaudella kokeman kuoleman jälkeen ja tulee täten Winchesterien avuksi. Hahmon piti alun perin esiintyä vain kuuden jakson mittaisessa tarinakaaressa, mutta hahmon saaman palautteen vuoksi Castielin roolia laajennettiin.[32] Collins ylennettiin sarjan vakiokasvoksi viidennellä kaudella.[33]
Castielin mukana sarjassa esiteltiin muitakin enkelillisiä hahmoja: Robert Wisdomin esittämä "sotaisa" ja "ahdasmielinen" Uriel,[34] joka kannattaa salaa Luciferia, Julie McNivenin esittämä Anna Milton sekä Kurt Fullerin esittämä  Zachariah, joka toivoo Maailmanloppua tuodakseen Paratiisin Maan päälle. Vaikka Wisdomin hahmo tapetaan, McNiven ja Fuller jatkoivat rooleissaan viidennellä kaudella yhdessä Mark Pellegrinon esittämän Luciferin kanssa. Pellegrino oli aikaisemmin ollut varalla Castielin rooliin, jonka jälkeen tälle tarjottiin roolia Luciferina.[35][36] Myöhemmin myös Fullerin ja McNivenin hahmot kirjoitettiin ulos sarjasta yhdessä Ellen ja Jo Harvellen kanssa.
Koska sarja keskittyy pääasiassa Winchesterin veljeksiin, käsikirjoittajat tajusivat katsojien tietävän, etteivät hahmot ole vaarassa joutua lopullisesti tapetuiksi. Korjatakseen tämän käsikirjoittajat kirjoittavat jaksoihin usein vierailevia hahmoja lisätäkseen jännitystä.[37] Katsojat tykkäsivät Castiel hahmosta niin paljon, että käsikirjoittajat eivät lopullisesti voineet tappaa Castielia pois sarjasta ja Misha Collins (Castielin näyttelijä) nimitettiin yhdeksi merkittävimmistä sarjan näyttelijöistä.
Päähenkilöt

Sivuhenkilöitä

Tuotantokaudet

Ensimmäinen tuotantokausi

Ensimmäinen kausi koostuu 22 jaksosta, jotka esitettiin Yhdysvalloissa 13. syyskuuta 2005 - 4. toukokuuta 2006 ja Suomessa 28. elokuuta 2006 - 15. tammikuuta 2007[38].
Veljekset Sam ja Dean Winchester yhdistävät voimansa löytääkseen kadonneen isänsä John Winchesterin. Ilmeisesti metsästysretkellä kadonnut John ei kuitenkaan ole mikään tavallinen rivikansalainen; elämäntyönään hän metsästää yliluonnollisia olentoja, kuten kummituksia, vampyyrejä sekä demoneita ja on kouluttanut poikansakin samaa tehtävää varten. Matkan varrella Sam ja Dean pelastavat viattomien ihmisten henkiä, taistelevat yliluonnollisia olentoja vastaan sekä keräävät vihjeitä isänsä mahdollista olinpaikkaa koskien. Kauden edetessä Samille ilmaantuu salaperäisiä psyykkisiä kykyjä sekä näkyjä tulevaisuudesta, jotka vievät sarjan juonta eteenpäin. Lopulta he löytävät isänsä, ja heille selviää, että Samin ja Deanin äidin vuosia aiemmin tappannut henkilöitymä on keltasilmäinen demoni, jonka kukistaminen luonnistuu vain Samuel Coltin luomalla legendaarisella aseella. Loppujen lopuksi he eivät saa tapettua demonia.
Toinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi koostuu 22 jaksosta, jotka esitettiin yhdysvalloissa 28. syyskuuta 2006 – 17. toukokuuta 2007[39] ja Suomessa 22. tammikuuta 2007 – 11. kesäkuuta 2007.[40]
Kausi seuraa Samia ja Deania kaksikon yrittäessä käsitellä isänsä kuolemaa ja heidä matkaansa, kun he etsivät merkkejä keltasilmäisen demonin olinpaikasta uusien tuttavuuksiensa, Ellenin, Jon ja Ashin kanssa. Osa demonin suurta suunnitelmaa paljastuu lopulta tämän kootessa yhteen Sam ja muut hänen kaltaisensa, mikä johtaa Samin kuolemaan. Dean tekee sopimuksen risteyksen demonin kanssa saadakseen Samin takaisin elävien kirjoihin. Sopimus kuitenkin maksaa Deanin sielun, jonka demoni tulee noutamaan tasan vuoden päästä. Viimeisessä kohtaamisessa Dean tappaa keltasilmäisen demonin, ja Helvetin portit aukeavat vapauttaen useita demoneja.
Kolmas tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi koostuu 16 jaksosta, jotka esitettiin Yhdysvalloissa 4. lokakuuta 2007 – 15. toukokuuta 2008 ja Suomessa 23. huhtikuuta 2009 – 6. elokuuta 2009.[41] Alun perin kauden piti 22-jaksoinen, mutta sarjan tuotanto keskeytettiin väliaikaisesti 5. joulukuuta 2007 käsikirjoittajien lakon vuoksi.
Kausi keskittyy pääasiassa Samin yrityksiin pelastaa Dean tämän sopimuksesta ja Helvetin porteista vapautuneiden demoneiden jäljitykseen. Matkalla veljekset tapaavat Ruby-nimisen demonin, joka kiinnostuu Samista ja väittää tietävänsä keinon pelastaa Dean. He tapaavat myös Bela Talbot -nimisen yliluonnollisten esineiden kaupittelijan, jonka kanssa Sam ja Dean joutuvat alituisesti tekemisiin. Lopulta veljekset saavat tietää, kuka pitää hallussaan Deanin sopimusta: suuren voiman ilmentymä, Lilith. Yhdessä Rubyn kanssa Sam ja Dean jäljittävät Lilithin ja yrittävät tappaa tämän. Lilith ei pysty taistelemaan Samia vastaan tämän salaperäisten kykyjen vuoksi, mutta Deanin sopimus erääntyy joka tapauksessa ja hänen sielunsa viedään Helvettiin.
Neljäs tuotantokausi

Neljäs tuotantokausi koostuu 22 jaksosta, jotka esitettiin Yhdysvalloissa 18. syyskuuta 2008 – 14. toukokuuta 2009. Suomessa kausi esitettiin 12. huhtikuuta 2011 – 6. syyskuuta 2011 välisenä aikana.[42]
Deanin pelastaa Helvetistä Castiel, yksi useista kaudella esiintyvistä enkeleistä. Kausi seuraa veljeksiä heidän työskennellessään Castielin kanssa estääkseen Lilithiä rikkomasta 66 sinettiä, joiden rikkouduttua Lucifer vapautuu. Samin ja Deanin suhde kolhiintuu Samin valitessa Rubyn puolen yhä useammin. Sam alkaa myös antaa periksi demonipuolelleen juomalla demoniverta saadakseen voimia voidakseen päihittää Lilithin. Jäljitettyään ja tapettuaan Lilithin Sam saa selville, että tämän kuolema onkin viimeinen sinetti ja että Ruby onkin koko ajan ollut Luciferin puolella. Dean saapuu paikalle liian myöhään voidakseen estää maailmanlopun, mutta tappaa Rubyn Luciferin portin alkaessa avautua heidän allaan.
Viides tuotantokausi

Viides tuotantokausi sisältää 22 jaksoa[43] ja kauden huhuttiin olevan sarjan viimeinen, sillä Eric Kripke oli vuosia aikaisemmin sanonut suunnitelleensa sarjaa viiden kauden verran. Siitä huolimatta Jared Padalecki ja Jensen Ackles olivat allekirjoittaneet sopimukset kuuden tuotantokauden ajaksi[44] ja CW uudistikin sarjan sopimuksen 16. helmikuuta 2010. Suomessa Sub alkoi esittää kautta 6. maaliskuuta 2012.[45]
Kausi keskittyy taisteluun Luciferin pysäyttämiseen ja maailmanlopun estämiseen. Koko kauden ajan Dean ja Sam taistelevat sekä enkeleitä että demoneja vastaan yrittäessään muuttaa omaa kohtaloaan Michaelin ja Luciferin ihmisvastineina. Veljekset alkavat kerätä maailmanlopun neljän hevosmiehen sormuksia, jotka toimivat avaimina Luciferin vankilaan. Koko kauden ajan Dean, Sam, Castiel ja Bobby ovat kriisin keskellä ollen lähes valmiita luovuttamaan. Kaikkien kannustuksen voimalla nelikko kuitenkin jatkaa eteenpäin aina loppuun saakka.
Kuudes tuotantokausi

Sarjan luoja Eric Kripke suunnitteli aluksi sarjan kestävän vain viiden tuotantokauden verran, mutta sarjan lisääntyneiden katsojalukujen ansiosta CW uudisti sarjan sopimuksen kuudenneksi kaudeksi.[46] Pian CW:n julkaistua tiedon sarjan kuudennesta kaudesta Kripke julkaisi tiedon, ettei jatka enää showrunnerina vaan keskittyisi vastedes vain vastaavan tuottajan tehtäviin. Kripken korvaava Sera Gamble kertoi sarjan kuudennen kauden keskittyvän veljesten väliseen suhteeseen ja heidän selville saamiinsa salaisuuksiin.
Sarjan kuudennelle kaudelle Castielin ja Bobbyn lisäksi palasi useita edellisiltä kausilta tuttuja hahmoja: Mitch Pileggi palasi rooliinsa Samin ja Deanin isoisänä, Cindy Sampson ja Nicholas Elia Lisa ja Ben Braedenina, Mark Sheppard Crowleyna ja Steven Williams Rufus Turnerina. Myös Samantha Smith ja Genevieve Padalecki näyttelivät molemmat yhdessä jaksossa. Kausi sisälsi myös liudan uusia sivuhahmoja joista tärkein oli Sebastian Rochén näyttelemä Balthazar. Muita uusia sivuhahmoja olivat muun muassa Samin ja Deanin sukulaisiin lukeutuvat Gwen (Jessica Heafey) ja Christian Campbell (Corin Nemec), kiirastulesta vapautunut "kaikkien äiti" Eve (Julia Maxwell), Bobbyn vanha ystävätär Eleanor Visyak (Kim Johnston Ulrich) ja enkeli Rachel (Sonya Salomaa).[47]
Kausi alkoi Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2010 ja päättyi 20. toukokuuta 2011.
Seitsemäs tuotantokausi

CW:n puheenjohtaja Dawn Ostroff sanoi olevansa "erittäin järkyttynyt", mikäli sarjaa ei jatkettaisi seitsemännelle kaudelle, sillä sarja "menestyy aikaisempaa paremmin".[48] 26. huhtikuuta CW julkaisi tiedotteen, jossa kerrottiin, että kanava on jatkanut yhteensä viisi sarjaa seuraavalle tuotantokaudelle, joista yksi oli Supernatural.[49] Sera Gamble on paljastanut, että seitsemännellä kaudella tullaan palaamaan ensimmäisen kauden tapaiseen hirviöjahtiin. Lisäksi Castiel ei tule esiintymään päähenkilönä seitsemännellä kaudella.[50]
Comic-Con 2011 -tapahtumassa Gamble paljasti, mitkä hahmot palaavat seitsemännelle kaudelle. Hän kertoi, että Supernaturalin tuottajat ovat vain odottaneet hetkeä tuoda Alona Talin esittämä Jo takaisin, ja löysivätkin tälle sopivan tarinan seitsemännelle kaudelle. Muita sarjaan palaavia hahmoja ovat muun muassa Seriffi Jodi Mills, Julian Richingsin esittämä Kuolema ja Crowley, jota esittää Mark Sheppard. Gamble paljasti myös tuovansa mukaan uusia hahmoja, mutta ei antanut yksityiskohtia.[51] Mark Pellegrino esiintyi Luciferina viidessä jaksossa Samin hallusinaatioissa.
Seitsemäs kausi alkaa suoraan siitä mihin edellinen jäi. Castiel on ahmaissut miljoonia sieluja itseensä ja kutsuu itseään uudeksi Jumalaksi. Sam taas on hankkinut muistonsa takaisin Helvetistä, eikä ole täysin kunnossa. Käy ilmi, että Castiel on imaissut sisäänsä myös Kiirastulen pahimmat olennot leviatanit, jotka kamppailevat päästäkseen vapaiksi. Lopulta leviatanit ottavat Castielin valtaansa ja leviävät putkistojen kautta muihin.
Kausi alkoi Yhdysvalloissa 23. syyskuuta 2011 ja päättyi 18. toukokuuta 2012.
Kahdeksas tuotantokausi

Supernaturalin kahdeksas tuotantokausi vahvistettiin 3. toukokuuta 2012. Kauden esitys alkoi 3. lokakuuta 2012.[52] Jeremy Carver aloitti sarjan showrunnerina Sera Gamblen sijaan.
Dean pääsee vampyyrin avulla ulos kiirastulesta. Deanin ollessa kiirastulessa Sam oli alkanut elää normaalia elämää, mutta joutuukin jälleen kerran luopumaan siitä. Sam ja Dean saavat tietää demonilaatasta, jonka avulla helvetin portit voidaan sulkea ikuisiksi ajoiksi. Kuvioihin ilmestyy myös enkelilaatta, jonka avulla voi sulkea taivaan. Veljekset saavat apua demonilaatan tulkitsemiseen Jumalan profeetalta, Keviniltä, jonka avulla selviää, että jonkun täytyy tehdä laatassa mainitut kolme urotekoa (tappaa helvetinkoira ja kylpeä sen veressä, pelastaa viaton sielu helvetistä ja vapauttaa se taivaaseen, sekä parantaa demoni) jotta portit sulkeutuisivat. Dean päättää ryhtyä koitokseen, mutta hänen epäonnistuttuaan ensimmäisessä teossa Sam ajautuu tekemään niitä Deanin puolesta. Kolmatta tehtävää suorittaessa Samin tila huononee nopeasti ja hän saa tietää kuolevansa, mikäli suorittaa viimeisen tehtävän. Veljekset onnistuvat kuitenkin huijaamaan Crowleylta enkelilaatan itselleen. Samaan aikaan taivaassa vallitsee kaaos, kun Metatron vie Castielin armon lotsua varten, tappaa taivaan johtajan ja karkottaa enkelit taivaasta maan päälle. Dean saa Samin luopumaan viimeisestä tehtävästä, jonka jälkeen Sam ja Dean näkevät taivaalla satoja taivaasta putoavia enkeleitä.
Yhdeksäs tuotantokausi
Sarjan yhdeksäs kausi sai alkunsa Yhdysvalloissa 8. lokakuuta 2013 ja päättyi 20. toukokuuta 2014. Kaudessa on 23 jaksoa.
Kahdeksannen kauden jälkeen Sam makaa henkihievereissään sairaalassa, kun Dean yrittää pelastaa Samin hengen. Hän tapaa enkelin nimeltä Ezekiel ja koska Ezekiel ei voinut parantaa Samia, sillä hänen voimansa olivat vähissä, Dean houkuttelee Samin (hänen mielessään) sanomaan kyllä, jotta Ezekiel voisi ottaa Samin ruumiin haltuunsa ja parantaa Samia ja itseään sieltä käsin. Ezekiel haluaa, ettei Sam saa tietää Ezekielin olemassa olosta, jottei Sam yrittäisi saada häntä ulos ennen kuin hän on parantanut Samin kokonaan. Ezekiel pyyhkii kaikki Samin muistikuvat sairaalasta ja Dean pelaa mukana. Kaiken tämän aikana myös kaikki enkelit ovat karkotettu Taivaasta Maahan. Castiel on nyt ihminen ja yrittää pärjätä elämässään ihmisenä. Osa enkeleistä tekee tuhoa Maassa yrittäessään etsiä Castielia käsiinsä kostaakseen Taivaan sulkemisen. Crowley on Samin ja Deanin vankina Abaddonin suunnitellessa valtaavansa Helvetin. Veljekset yrittävät etsiä tapaa, jolla he saisivat enkelit takaisin Taivaaseen. Ezekiel paljastuu enkeliksi nimeltä Gadreel, joka päästi Luciferin Edeniin puutarhaan. Gadreel murhaa Kevin Tranin ja pakenee. Castiel saa armonsa takaisin. Dean ja Castiel yrittävät löytää tapaa, jolla saisivat Gadreelin pois Samista, koska tämä on ottanut hänet valtaan. Kunnes heille jää vain yksi tapa jäljelle, antaa Crowleyn päästä Samin ruumiseen ja ilmoittaa Samille, että uni mitä hän elää mielessään ei ole totta, vaan hänet on vallannut enkeli. Sam saa häädettyä Gadreelin ulos ja he pakenevat paikalta, sillä Abaddon saapuu paikalle. Sam saa tietää, että hänen veljensä on valehdellut hänelle ja on hänelle todella vihainen, mutta Dean lupaa Samille etsiä Gadreelin käsiinsä, mutta yksin.
Tämän jälkeen Dean etsii Gadreelia ja Ensimmäistä Terää (First Blade), jolla hän tappaisi Abaddonin. Huolimatta kamalista varoituksista, Dean ottaa itsellensä Cainin merkin (Mark of Cain). Ilman sitä hän ei voisi käyttää Ensimmäistä Terää tappaakseen helvetin ritarin Abaddonin. Kun Castiel on parantanut Samin lopullisesti, hän lähtee etsimään Metatronia siinä toivossa, että hän saisi enkelit takaisin Taivaaseen. Metatron kokoaa armeijaa, Castielin kootessa omaansa Metatronia vastaan palauttaakseen enkelit Taivaaseen. Lopulta Dean tappaa Abaddonin antautuen merkin vallalle. Crowley ottaa helvetin jälleen valtaansa. Sam ja Dean lähtevät myös kukistamaan Metatronia, mutta Dean iskee Samin tajuttomaksi ja lähtee yksin Metatronia vastaan. Castiel ja Gadreel joutuvat vangiksi Taivaassa, mutta Gadreel uhraa itsensä päästääkseen Castielin vapaaksi. Dean kuolee taistellessaan Metatronia vastaan ja Metatron pakenee Taivaaseen. Siellä Castiel kukistaa hänet tuhoamalla Metatronin voimien lähteenä toimivan enkelilaatan ja vangitsee Metatronin. Enkelit valitsevat Castielin jälleen Taivaan johtajaksi. Sam on kuljettanut Deanin pois paikalta. Kausi loppuu siihen, että Dean herää henkiin demonina Cainin merkin takia.
Toistuvat elementit
Colt
Vuonna 1836 Samuel Colt keksi ja toteutti Coltin yliluonnollisten olentojen metsästäjän aseeksi. Legendan mukaan kaikki, mitä ammutaan tällä aseella käyttäen yhtä sen kolmestatoista alkuperäisestä luodista, kuolee, mukaan lukien olennot, jotka ovat tavallisesti immuuneja kaikille aseille. John Winchester luovutti aseen Azazelille vastineesi Deanin hengen armahtamisesta. Toisen tuotantokauden lopussa Azazel käyttää asetta avatakseen Helvetin portit, jotka Samuel Colt aikoinnaan sulki. Revolverin viimeinen luoti käytettiin Azazelin tappamiseen, vaikka myöhemmin aseelle valmistettiin lisää luoteja. Kolmannen kauden loppua kohti Lilithin oikea käsi Crowley saa aseen käsiinsä ja piilottaa sen. Myöhemmin Crowley palauttaa aseen Winchestereille, jotta he voivat tappaa Luciferin. Lucifer kuitenkin paljastaa, että maailmassa on viisi asiaa, joita aseella ei voi tappaa, ja että hän on yksi niistä. Muiden neljän hän viitta olevan itse Jumala ja kolme arkkienkeliä (Michael, Gabriel, Raphael) tai neljä ratsumiestä (rutto, sota, nälkä, kuolema)
Sarjassa käytetty ase on oikeasti jäljennös Colt Pocket Percussion -revolvereista.[53] Aseen piipussa lukee latinalainen lause non timebo mala, joka tarkoittaa en pelkää pahaa[54], ja sen kädensijassa on kaiverrettu pentagrammi.[53]
Impala
Koko sarjan ajan Dean ajaa mustaa vuoden 1967 Chevrolet Impalaa. Auto on Deanin arvokkain omaisuus hänen perittyään sen isältään, näyttelijä Jensen Ackles onkin kuvaillut sitä Deanin "elämäksi" ja "pyhäköksi".[55] Veljekset matkustavat autossa läpi Yhdysvaltojen metsästäessään kaikkea yliluonnollista takakontti täynnä useita aseita. Ensimmäisillä kahdella tuotantokaudella Impalassa on Kansasin rekisterikilvet tunnuksella KAZ-2Y5 viittauksena Winchesterin perheen kotipaikaan Kansasiin.[55] Toisen kauden lopussa autolla on uudet Ohion kilvet (CNK-80Q3), jotta veljekset pystyisivät paremmin piiloutumaan FBI:lta.[56]
Impalan alkuperää havainnollistettiin ensimmäisen kerran sarjakuvassa Supernatural: Origins, jossa John Winchester saa auton haltuunsa Maryn sedältä aiheutettuaan vahingossa tämän kuoleman. Sarjan fanit kuitenkin reagoivat tähän negatiivisesti, koska John oli näytetty Impalan kanssa pilottijakson teaser-trailerissa, joka sijoittuu ajallisesti ennen sarjakuvaa. Tämän vuoksi sarjakuva  vaihdettiin pokkariversioksi[57] ja Impalan todellinen alkuperä kerrottiin myöhemmin, sarjan neljännellä kaudella: Castielin lähetettyä Dean vuoteen 1973 Dean vakuuttaa isänsä ostamaan Impalan vuoden 1964 Volkswagenin sijaan. Auton alkuperästä kerrottiin lisää viidennen kauden päätösjaksossa, jossa jakson kehyskertomus sisälsi Impalan historian sen valmistajasta ja useista eri omistajista aina nykypäivään saakka.
Kaikki sarjassa käytetyt autot ovat vuoden 1967 Chevrolet Impalan neliovisia ja kovakattoisia malleja.[58]
Rubyn veitsi
Ruby omistaa salaperäisen veitsen, jolla on oletettavasti taikavoimia; sillä voi tappaa demoneja. Kripke vertaa veistä "lähitaisteluversioksi Coltista".[59] Veitsen kädensija on tehty hirvensarvesta ja veitsiosassa on kaiverruksia molemmilla puolilla terää.[59] Veistä on nähty ja käytetty useita kertoja sen esittelyn jälkeen kolmannella tuotantokaudella. Elintärkeään ruumiinosaan puukotettuna demoni kuolee välittömästi usein vieden myös ihmisruumiin mukanaan. Ei tiedetä, toimiiko veitsi myös muihin yliluonnollisiin olentoihin, enkeleihin veitsi ei kuitenkaan tehoa. Myös Alastair-demoni pystyy vastustamaan veitsen voimaa. Veitsen toimintaa ei vielä tähän asti ole paljastettu ja sarjan luoja Eric Kripke epäilee, että se koskaan sarjassa selviääkään todeten: "Haluan jättää joitakin asioita mysteereiksi. Ja se [veitsen toimintatapa] luultavasti jää mysteeriksi."[17]  Kahdeksannella kaudella veitsen paljastetaan kuitenkin olevan kurdien demonintappoveitsi. Paljastuksen takana lienee se, ettei Eric Kripke toimi enää Showrunnerina.
66 sinettiä
Luciferin pitää vankilassaan yli 600 salaperäistä sinettiä, joista vain 66 rikkoutuminen riittää tämän vapautumiseen. Ensimmäinen sinetti rikkoutuu "vanhurskaan miehen" vuodattaessa verta Helvetissä. Lilith-demoni pitää huolta, että Dean joutuu sinne kolmannen kauden lopussa. Helvetissä ollessaan Deanin päätös kiduttaa sieluja vapauttaakseen itsensä omasta tuskastaan rikkoo ensimmäisen sinetin. Tämän vuoksi Lilith voi alkaa rikkoa jäljellä olevia sinettejä, jonka vuoksi Castiel vetää Deanin ylös Helvetistä neljännellä kaudella. Loput sinetit rikkoutuvat kauden aikana Samin murtaessa viimeisen sinetin tappamalla Lilith kauden päätösjaksossa, "Lucifer Rising".
Ongelmat lain kanssa
Koska Dean ja Sam eivät saa palkkaa työstään, veljekset ansaitsevat elantonsa ja maksavat välineensä luottokorttipetoksilla, pelivoitoilla sekä huijaamalla. Lisäksi yliluonnollisten tapausten tutkinnat pistävät heidät usein lain väärälle puolelle heidän häpäistessä hautoja, tekeytyessään viranomaisiksi ja murtautuessaan asuntoihin sekä rikospaikoille. Muodonmuutajan lavastaessa Deanin syylliseksi murhaan ja pankkiryöstöön Deanista tulee etsintäkuulutettu ja veljeksille koituukin haittaa useista lain voimista, eniten FBI-agentti Victor Henricksenista. Etsintäkuulutusten vuoksi veljekset käyttävät salanimiä, jotka usein pohjaavat muusikoihin, elokuviin tai molempiin. Kolmannen kauden puolivälissä Samin ja Deanin oletetaan kuolleen Coloradossa piirikunnan vankilan räjähdettyä ja FBI:n veljeksiin kohdistuvat etsinnät lopetetaan. Seitsemännellä kaudella Dean ja Sam lavastetaan syyllisiksi useaan ryöstöön ja murhaan.
Lähteet

Aiheesta muualla
Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Kauhusarjat
Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat
Luokka:2010-luvun televisiosarjat
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:The WB:n televisio-ohjelmat
Luokka:The CW:n televisio-ohjelmat

Kuinka monta päähenkilöä on sarjassa Supernatural?


Ihmeotukset ja niiden olinpaikat () on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-brittiläinen fantasiaelokuva, jonka on ohjannut David Yates sekä käsikirjoittanut ja tuottanut J. K. Rowling. Se on Harry Potter -elokuvasarjan esiosa, jonka inspiraationa toimii Rowlingin samanniminen kirja. Elokuva julkaistiin myös 3D-versiona, ja sen pääosissa ovat Eddie Redmayne, Katherine Waterston, Dan Fogler, Alison Sudol, Colin Farrell, Carmen Ejogo, Samantha Morton, Ezra Miller, Ron Perlman ja Jon Voight. Elokuva on Ihmeotukset-elokuvasarjan ensimmäinen osa ja J. K. Rowlingin velhomaailman yhdeksäs elokuva.
Elokuva sai ensi-iltansa Britanniassa ja Yhdysvalloissa 18. marraskuuta 2016 ja Suomessa 23. marraskuuta 2016. Ihmeotukset ja niiden olinpaikat palkittiin parhaan puvustuksen Oscarilla oltuaan ehdolla myös parhaasta lavastuksesta vuoden 2017 gaalassa.
Juoni

Vuonna 1926 brittiläinen velho nimeltään Lisko Scamander saapuu New Yorkiin, tarkoituksenaan matkustaa Arizonaan. Matkalla hän näkee myös ei-taikovan ("ei-taik" tai "jästi") naisen Mary Lou Barebonen pitämässä puhetta. Barebone johtaa toissalemilaisia, jotka yrittävät todistaa velhojen ja noitien olemassaolon, pitäen näitä uhkana yhteiskunnalle. Liskon jäädessä kuuntelemaan puhetta, haisku, joka rakastaa kaikkea kiiltävää, pakenee hänen maagisesti laajennetusta matkalaukusta, jossa Lisko hoitaa kaikkia matkallaan pelastamiaan olentoja. Yrittäessään napata haiskun, hän törmää säilyketehtaassa työskentelevään ei-taikiin nimeltä Jacob Kowalski ja heidän matkalaukkunsa vaihtuvat vahingossa. Entinen aurori Porpentina "Tina" Goldstein pidättää Liskon epäillen tämän olevan rekisteröimätön velho, koska myös päästi ei-taikin menemään unhoittamatta tätä. Tämän vuoksi Tina vie Liskon Amerikan Yhdysvaltain taikakongressin (AYT) päämajaan. Presidentti Seraphina Picquery ja pääaurori Percival Vaka ovat kuitenkin liian kiireisiä kuunnellakseen häntä. Samaan aikaan, Jacob vapauttaa vahingossa muitakin taikaolentoja Liskon matkalaukusta.
Vaka tutustuu Mary Loun adoptiopoikaan Valioon ja tarjoutuu vapauttamaan hänet tämän adoptioäidin väkivaltaisesta otteesta, mikäli hän löytää obskuurin, tuhoisan voiman, joka syntyy kun nuori velho tai noita yrittää piilotella kykyjään peloissaan tai pakosta. Vaka epäilee obskuurin olevan viime aikaisten tuhojen ja häiriöiden lähde ympäri New Yorkia. Samoihin aikoihin Barebonen perhe saapuu lehtitoimiston johtajan ja rikkaan liikemiehen Henry Shaw Sr.:n puheille haluten julkaista artikkelin hänen lehdessään noitien ja velhojen olemassaolosta ja vaarallisuudesta.
Tina ja Lisko löytävät Jacobin ja matkalaukun, minkä jälkeen Tina vie heidät kotiinsa ja esittelee nämä sisarelleen Queenielle, joka on lukilitis eli kykenevä lukemaan ihmisten sieluja ja ajatuksia. Queenie ja Jacob flirttailevat romanttisesti, vaikka amerikkalaisvelhoilla ei ole lupaa mennä naimisiin ei-taikien kanssa. Lisko esittelee Jacobille matkalaukkunsa sisällön, upean eläintarhamaiset hoitotarhan, jossa Lisko säilyttää erilaisia maagisia otuksia sukupuutolta. Laukun sisältöön myös kuuluu obskuuri, jonka hän eristi eräästä kuolemaisillaan olevasta sudanialaisesta tytöstä. Lisko suostuttelee myös Jacobin auttamaan karanneiden olentojen etsimisessä.
Heidän saatua kiinni kaksi kolmesta olennosta, Tina vie laukun AYT:hen, missä Liskoa epäillään New Yorkin kärsimien tuhojen sekä senaattoriehdokkaan Henry Shaw Jr.:n kuoleman aiheuttamisesta. Kun Lisko kertoo obskuurin ilmeisesti tappaneen Henry Shaw Jr.:n jälkien perusteella, sali täynnä noitia ja velhoja säikähtää ja Picquery määrää heidät pidätettäviksi, antaen valheellista tietoa obskuureista. Hän myös määrää matkalaukun tuhottavaksi ja Jacobin unhoitettavaksi. Myöhemmin kuulustelussa Vaka syyttää Liskoa ja Tinaa pimeyden velho Gellert Grindelwaldin kätyreiksi ja tuomitsee heidät kuolemaan. Queenie ja Jacob kuitenkin pelastavat heidät ja nelikko nappaa viimeiset karanneet olennot saatuaan vihjeitä niistä maahisgangasterilta nimeltä Murjoka.
Valio löytää adoptiosiskonsa Vienon sängyn alta taikasauvan. Mary Lou on aikeissa rangaista Valiota sauvan omistajuudesta, kunnes obskuuri vapautuu ja tappaa kaikki paitsi Vienon ja Valion. Vaka saapuu paikalle, auttaa Valion ja he lähtevät etsimään Vienoa, jota Vaka luulee obskuurin kantajaksi. He saapuvat Vienon biologisen perheen kotiin, jossa Vaka väittää Valiolle tämän olevan surkki (velhojen jälkeläinen, joka ei taio), mutta sitten Valio paljastaa obskuurin tulevan hänestä itsestään ja vapauttaa sen voimat tuhoamaan kaupunkia. Metrotunnelissa Lisko ja Tina, joka tuntee Valion, yrittävät puhua hänelle, mutta Vaka yrittää itse saada Valion luottamuksen. Sitten Picquery ja aurorit saapuvat tuhoamaan Valion ja obskuurin taikuuden olemassaolon varjelemiseksi. Vaka myöntää edesauttaneensa obskuurin esiintuloa ja syytti AYT:tä ei-taikien suojelemisesta velhojen sijaan. Lisko ja yksi hänen otuksistaan pidättelevät häntä ja he saavat selville Vakan olevan todellisuudessa valeasuinen Grindelwald, jonka aurorit loppujen lopuksi pidättävät.
Mutta ei-taikit olivat jo nähneet obskuurin, eikä AYT pysty unhoituttamaan kokonaista kaupunkia. Lisko vapauttaa ukkoslintunsa Frankin luomaan sateen ja levittämään sen sekaan taikajuomaa, jonka seurauksena Frankin luoma sade pyyhkii kaikki New Yorkin viimeaikaiset tapahtumat ei-taikien muistista AYT:n velhojen korjatessa obskuurin aiheuttamat tuhot. Jacob hyvästelee ystävänsä ja suutelee Queeniea ennen kuin sade pyyhkii hänenkin muistonsa. Lisko lähtee takaisin Eurooppaan, mutta lupaa palata Tinan luokse kunhan saa valmiiksi kirjoittamansa kirjan Ihmeotukset ja niiden olinpaikat. Hän jättää myös nimettömänä Jacobille pehmeästä hopeasta koostuvia okkamin munankuoria, jotta Jacob voisi toteuttaa unelmansa omasta leipomosta. Hän saa tietämättään inspiraation leipomuksiinsa Liskon olennoista ja saa vieraaksi leipomoonsa myös Queenien, jonka nähdessään hymy leviää Jacobin kasvoille.

Näyttelijät

Tuotanto
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat on ensimmäisen kerran mainittu Harry Potter ja viisasten kivi -kirjassa, osana koulukirjoja joita Harryn tuli ostaa ensimmäiselle vuodelleen Tylypahkassa. Vuonna 2001 Rowling kirjoitti tästä koulukirjasta oikean version hyväntekeväisyysjärjestöä varten.
Vuonna 2013 Warner Bros. ilmoitti tekevänsä tämän kirjan pohjalta kolme uutta Harry Potter -spin-off-elokuvaa, jotka olisivat Rowlingin käsikirjoittamia, David Yatesin ohjaamia ja David Heymanin tuottamia. Aluksi studio halusi kolmannen elokuvan, Harry Potter ja Azkabanin vangin, ohjaajan Alfonso Cuarónin ohjaavan Ihmeotukset-elokuvat, mutta hän tyrmäsi tarjouksen.
Myöhemmin studio myös ilmoitti että James Newton Howard olisi säveltämässä elokuvan musiikin.
Eddie Redmayne valittiin näyttelemään elokuvan päähenkilöä Lisko Scamanderia kesäkuussa 2015.[1] Lisko Scamanderin rooliin oli myös puheilla Matt Smith ja Nicholas Hoult. Kahta viikkoa myöhemmin Katherine Waterston valittiin esittämään Porpentina ”Tina” Goldsteinia [2] ja Alison Sudol valittiin Porpentinan siskon, Queenie Goldsteinin rooliin. Johnny Depp näyttelee pienen osan elokuvassa.[3] Michael Gambon, joka näytteli Albus Dumbledorea kuudessa Harry Potter -elokuvassa, halusi myös esiintyä elokuvassa.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Jatko-osat
Lokakuussa 2016 J. K. Rowling kertoi, että elokuva saa neljä jatko-osaa.[5] Seuraavaan elokuvaan on kiinnitetty Johnny Depp,[3] Eddie Redmayne, Ezra Miller ja Zoë Kravitz. Seuraavan elokuvan nimi on Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset ja sen julkaisupäivä on 16. marraskuuta 2018.[6]
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Rowling, J. K.| title = Ihmeotukset ja niiden olinpaikat: Alkuperäinen elokuvakäsikirjoitus| location = Helsinki| publisher = Tammi| year = 2017| version = Suomentanut Jaana Kapari-Jatta| isbn = 978-951-31-9367-6}}
Aiheesta muualla

Luokka:Vuoden 2016 elokuvat
Luokka:Vuoden 2016 yhdysvaltalaiset elokuvat
Luokka:Harry Potter -elokuvat
Luokka:Kirjoihin perustuvat elokuvat
Luokka:New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Luokka:David Yatesin ohjaamat elokuvat
Luokka:Parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Luokka:BAFTA Film Award -palkitut elokuvat
Luokka:3D-elokuvat
Luokka:IMAX-elokuvat

Ihmeotukset ja niiden olinpaikat (elokuva)

Milloin ensimmäinen ihmeotukset elokuva julkaistiin?