Tampere () on Suomen kaupunki ja Pirkanmaan maakuntakeskus, joka sijaitsee Näsijärven ja Pyhäjärven rannoilla. Tampere on väkiluvultaan Suomen kolmanneksi suurin kunta ja lähikuntineen Suomen toiseksi suurin kaupunkialue. Tampere on myös asukasmäärältään Pohjoismaiden suurin sisämaakaupunki. Tampereen kaupungin väkiluku on [1] ja Tampereen keskustaajaman 330 711 asukasta.[2]
Tampereen keskustaajaman keskeisin osa sijaitsee järvi- ja harjualueella Näsijärven ja Pyhäjärven välisellä kannaksella, jonka läpi virtaa Tammerkoski Näsijärvestä Pyhäjärveen. Tammerkosken putouskorkeus on 18 metriä. Sen rannoilla näkyvät punatiiliset tehdasrakennukset kertovat Tampereen teollisuushistoriasta. Tampere onkin historiallisesti Suomen ensimmäinen ja suurin teollisuuskaupunki. Tammerkosken koskimaisema on nimetty yhdeksi Suomen kansallismaisemista. Kustaa III perusti Tampereen 1779, mutta kaupunki alkoi kasvaa vasta 1800-luvun puolivälin jälkeen, kun siitä tuli merkittävä teollisuuskeskus. Varsinkin tekstiiliteollisuus oli mittavaa. Sittemmin teollisuustuotanto on muuttanut pois kaupungista, ja Tampereen talous on keskittynyt palveluihin ja korkean teknologian yrityksiin.
Tampere on myös kulttuuri- ja urheilukaupunki. Siellä toimivat Suomen vanhimpiin teattereihin kuuluvat Tampereen Teatteri ja Tampereen Työväen Teatteri. Museokeskus Vapriikissa on monia museoita ja näyttelyitä, mutta matkailullisesti merkittävin kohde on kuitenkin huvipuisto Särkänniemi. Populaarikulttuurissa Tampere tunnetaan erityisesti Manserock-nimen saaneesta musiikkityylistä. Paikallisruokana pidetään mustaamakkaraa. Tampereella pelaa useita urheilun pääsarjajoukkueita, ja kaupunkia pidetään usein suomalaisen jääkiekkoilun ”kehtona”. Kaupungin omat joukkueet ovat Ilves ja Tappara.
Tampere ja sen lähiseutu kuuluvat Satakunnan historialliseen maakuntaan. Alue kuului 1831–1997 Hämeen lääniin, ja se on aikojen saatossa useasti katsottu kuuluvaksi myös maakunnallisesti Hämeeseen. Esimerkiksi 1960-luvulla julkaistussa Uudessa Tietosanakirjassa Tampereen seutu on esitetty osaksi silloista Hämeen maakuntaa. Suunnilleen 1950-luvulta alkaen Tampere ja sen ympäristö alkoivat vakiintua omaksi Pirkanmaan maakunnakseen. Tampereesta muodostui itseoikeutetusti Pirkanmaan keskus, ja maakunnan rinnakkaisnimityksenä käytettiinkin sen alkuaikoina useasti – esim. 1968 julkaistussa Suomi-käsikirjassa – myös Tammermaata.
Maantiede
Sijainti ja pinta-ala

Tampereen kokonaispinta-ala on  neliökilometriä, josta maata on  neliökilometriä ja vettä  neliökilometriä.[3] Tampereen pohjoisin kohta sijaitsee Teiskon Vankavedessä, eteläisin Hervantajärven itäpäässä, itäisin Teiskon Paalijärven koilliskulmassa ja läntisin Haukijärven kaakkoiskulmassa.[4]
Tampereen korkein kohta sijaitsee Teiskon Kaanaassa. Koskelankorkea on 211 metriä merenpinnan yläpuolella. Alin kohta on Pyhäjärvessä olevassa syvänteessä Pyynikin saarten eteläpuolella. Se on 32 metriä merenpinnan yläpuolella.[4]
Vesistöt

Tampereen kunnan alueella on noin 160 järveä. Niistä kaksi kolmasosaa on alle kymmenen hehtaarin suuruisia. Yli 50 hehtaarin suuruisia järviä on noin kymmenen prosenttia. Suurimmat järvet ovat Näsijärvi ja Pyhäjärvi.[5] Näsijärvi on Suomen 16. suurin järvi: se on 44 kilometriä pitkä, ja sen vedet ulottuvat Ylöjärven ja Ruoveden kuntiin. Se on muodostunut kolmesta suuresta selästä, Koljonselästä, Näsinselästä ja Vankavedestä.[6]
Näsijärven ja Pyhäjärven yhdistää noin 5400–6900 vuotta sitten syntynyt Tammerkoski, joka muodostui Pyynikinharjun matalimpaan kohtaan. Koskessa on kolme putousta, ja vesi tippuu Näsijärvestä Pyhäjärveen 18 metrin matkan.[7]
Tampereen kantakaupungin muita keskeisiä järviä ovat 145 hehtaarin laajuinen Särkijärvi, 142 hehtaarin Kaukajärvi, 83 hehtaarin Hervantajärvi, 64 hehtaarin Iidesjärvi ja 63 hehtaarin Tohloppi.[8]
Kallio- ja maaperä
Tampereen kaupungin maaperässä on poikkeuksellista alueen muihin kuntiin verrattuna moreenimuodostumien harjujen runsas määrä. Moreeni on Tampereen yleisin maalaji. Sen paksuus on yleisimmin 1–4 metriä.[9]
Tampereen kunnan pohjoisosien läpi kulkee Sisä-Suomen reunamuodostumavyöhyke ja eteläosissa on noin kilometrin levyinen saumaharju, joka kulkee luoteesta kaakkoon ja kohoaa 30–60 metriä ympäristöään korkeammalle. Sen osia ovat muun muassa Epilänharju ja Pyynikinharju.[9], jota sanotaan maailman korkeimmaksi soraharjuksi.[10]
Tampereen kallioperä muodostuu kiilleliuskeesta ja migmatiitista.[11] Tampereen rakennuskiviesiintymät ovat monipuoliset: perinteisen graniitin lisäksi löytyy runsaasti muun muassa kvartsidioriittia, tonaliittia, kiilleliusketta ja kiillegneissiä.[12]
Ilmasto
Suomi kuuluu boreaaliseen väli-ilmastoon. Tampereella ilmasto on pääosin mantereinen, mutta isot järvet tuovat siihen myös merellisiä vaikutteita. Tuuli puhaltaa vallitsevasti etelästä ja lounaasta.[13] Golfvirran vaikutuksesta myös Tampereen ilmasto on hieman lämpimämpi kuin muualla maailmassa vastaavilla leveyspiireillä. Heinäkuu on Tampereen lämpimin kuukausi, keskilämpötila on noin 16,0 celsiusastetta. Helmikuun keskilämpötila puolestaan on -7,3 celsiusastetta.[14]
Tampereella sataa keväällä keskimäärin 7–8 päivänä kuukaudessa, muulloin 10–11 päivänä kuukaudessa. Kuukauden sademäärä on helmikuussa 25mm, heinä- ja elokuussa yli 70mm.[15] Auringonpaistetunteja kertyy vuodessa keskimäärin 1661, ja kasvukauden pituus on 137 päivää.[16]
Näsijärvi on jäässä keskimäärin 140 päivää talvessa.[17]

Elävä luonto

Pirkanmaan ja samalla Tampereen metsät kuuluvat havumetsävyöhykkeen eteläboreaaliseen alueeseen.[18] Tampereen kaupungin omistamissa metsissä yleisin kasvupaikkatyyppi on tuore kangasmetsä.[19] Teiskon–Aitolahden alueella yleisin kasvupaikka on mustikkatyypin kangasmetsä, jota on noin 43 prosenttia metsistä. Lehtomaisia kankaita on noin 24 prosenttia, puolukkatyypin metsiä noin 13 prosenttia ja korpia noin 8 prosenttia metsistä.[20]
Tampere kuuluu viettokeitaiden vyöhykkeeseen. Useimmat suot ovat pienialaisia ja kapeita, ja ne ovat syntyneet moreeni- ja kalliomaaston painanteisiin, purojen varsille ja järvien rannoille. Yleisimmät suotyypit ovat rämeet ja korvet. Eniten soita on Tampereen koillisosissa.[9]
Suojelualueet
Tampereen kaupungilla omistaa luonnonsuojelulain nojalla rauhoitettua alueita sekä Tampereella että jonkun verran myös muissa kunnissa. Näiden alueiden yhteispinta-ala on 593 hehtaaria. Alueet edustavat monipuolisia luontotyyppejä: vanhoja luonnonmetsiä, lehtoja, kosteikkoja, lintujärviä ja perhosniittyjä. Teiskon Vattulan luonnonsuojelualue on Tampereen suurin. Sen pinta-ala on 61 hehtaaria.[21]
Tampereen keskusta

Tampereen keskusta-alue sekä myös Pyynikin, Ylä-Pispalan ja Ala-Pispalan kaupunginosat sijaitsevat Pyhäjärven ja Näsijärven välisellä kannaksella. Näsijärveä ja Pyhäjärveä yhdistää Näsijärvestä lähtevä ja Tampereen keskustan halki virtaava valjastettu Tammerkoski, jonka putouskorkeus on 18 metriä. Kaupungin sijainti vesivoimaa tuottavan kosken partaalla kahden pitkän vesistöreitin välissä oli eräs tärkeimmistä virikkeistä sen perustamiseen 1770-luvulla.[22]
Tampereen keskustan kadut muodostavat tyypillisen ruutukaavan. Keskustan länsilaidalla kulkee pohjois-eteläsuuntainen puistokatu, Hämeenpuisto, joka johtaa Pyhäjärven rannasta lähelle Näsijärveä. Leveä Hämeenkatu johtaa itä-länsisuuntaisesti rautatieasemalta Hämeenpuistoon ja ylittää Tammerkosken Hämeensiltaa pitkin. Hämeenkadun suuntainen on myös keskusta-alueen pisin katu, Rautatienkadulta Pyynikille ulottuva Satakunnankatu, joka ylittää Tammerkosken Satakunnansiltaa pitkin. Tampereen Keskustori sijaitsee Tammerkosken länsirannalla lähellä Hämeensiltaa.[23] Tampereen liikenteellisenä keskipisteenä pidetään Kalevassa, Liisankallion kaupunginosassa sijaitsevaa Itsenäisyydenkadun, Teiskontien ja Kalevan puistotien risteystä.[24]
Historia

Varhaishistoria kaupungin perustamiseen

Tammerkosken seutu sai pysyvää asutusta noin 600-luvulla, jolloin lännestä tulleet uudisraivaajat asettuivat Takahuhdin viljelyspaikoille.[25] Tampereen seudun asutushistoria keskittyy Messukylän ja Pirkkalan pitäjiin, joiden yksittäisiä taloja sijaitsi kaupungin myöhemmällä alueella jo keskiajalla.[26] Nykyisen Tampereen alueella oli keskiajalla noin 200 taloa.[25]
Erik Edner ehdotti valtiopäivillä 1771–1772 kaupungin perustamista Tammerkoskelle.[27] Kustaa III perusti Tampereen 1. lokakuuta 1779. Tampere sijaitsi syrjäisellä takamaalla, ja sen asukkaat olivat maanviljelijöitä. Tammerkoski virtasi vielä lähes vapaana, mutta kuningas uskoi, että sen avulla kaupunki voisi menestyä ja tuoda kruunulle verotuloja. Tampereelle annettiin vapaakaupungin oikeudet. Kuka tahansa saisi muuttaa kaupunkiin ja toimia haluamassaan ammatissa. Maata kaupungissa ei kuitenkaan saanut viljellä. Toimeentulo hankittiinkin kaupasta ja käsityöstä, sillä tehtaita ei vielä ollut.[28]
Teollistuminen
Vaikka yrittäminen oli vapaata ja Tampereella oli merkittäviä tullietuja, teollistuminen oli hidasta. Suomi liitettiin Venäjään 1809, jolloin Tampereella oli edelleen alle tuhat asukasta.[28]

Skotlantilainen James Finlayson perusti Tampereelle vuonna 1820 tehtaan, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli tuottaa kehruukoneita. Finlayson ei saanut koneitaan kaupaksi, minkä takia tehdas siirtyi puuvillan kehräämiseen. Finlayson myi tehtaansa 1836 pietarilaisille liikemiehille, mistä alkoi teollistumisen kasvu.[29]
Tampere oli vielä 1800-luvun alkupuolella väljästi rakennettu maalaiskylä. Sen maamerkiksi rakennettiin 1824 Charles Bassin suunnittelema Vanha kirkko. Keskusta sai nykyisen rakenteensa, kun Carl Ludvig Engelin suunnittelema empiretyylinen asemakaava hyväksyttiin.[30]
Puuvillatehdas työllisti Tampereella 1850-luvulla jo 2000 ihmistä, ja vuoden 1856 kaupungissa oli 4000 asukasta. Teollisuus alkoi vähitellen myös monipuolistua, ja Finlaysonin rinnalle kaupunkiin tulivat Tampellan konepaja ja pellavatehdas, Frenckellin paperitehdas ja Tampereen verkatehdas.[29] Finlaysonin kutomossa otettiin vuonna 1882 käyttöön Suomen ensimmäinen sähkövalo.[31]
Tampereen väkiluku ja pinta-ala kasvoivat nopeasti 1800-luvun lopulla. Asukasluku kasvoi vuosien 1870 ja 1900 aikana 7000:sta 36000:een. Tampereen talouden nousukausi näkyi myös monien näyttävien kerrostalojen rakentamisessa. Asukasluvun kasvun takia Tampereeseen liitettiin uusia alueita. Pispalan rakentamista vauhditti myös Tampere–Pori-radan valmistuminen 1893.[32]
Sisällissodasta toiseen maailmansotaan

Tampereesta kasvoi huomattava taloudellinen ja poliittinen keskus, ja kaupunkilaiset olivat 1900-luvun alussa huomattavan aktiivisia muun muassa raittius-, herätys- ja naisliikkeessä.[33]
Suomen itsenäistymisen jälkeen syttyneen sisällissodan aikana Tampereella käytiin keväällä 1918 sodan ratkaisutaisteluita. Sisällissodan aikana Tampere oli punaisten hallinnassa. Valkoisten lähestyessä kaupunkia Tampere muuttui sekasortoiseksi sotilasleiriksi. Kaksi viikkoa kestäneissä valtaustaistelussa noin 2000 ihmistä menetti kotinsa. Kyttälä ja Tammela kärsivät taistelussa eniten.[33]
Vaikka itsenäistynyt Suomi menetti Venäjän markkinansa, Tampere säilyi tekstiiliteollisuuskeskuksena. Finlayson, Pellavatehdas ja Suomen Trikoo olivat Pohjoismaiden suurimpia. Lisäksi kaupunkiin siirrettiin 1930-luvun lopulla Valtion lentokonetehdas ja kaupunkiin perustettiin Klingendahlin villatehdas, Tampereen kutomateollisuus ja Pyynikin panimo. Samalla kaupungin ympärille syntyi useita esikaupunkialueita.[34]
Tärkeänä teollisuuskaupunkina Tampere joutui talvisodan aikana useaan otteeseen Neuvostoliiton ilmavoimien pommihyökkäysten kohteeksi, mutta jatkosodan aikana kaupunkia ei pommitettu kertaakaan.[35][36]
Sotakorvaustuotteiden valmistus edisti Tampereen metalliteollisuutta, mikä veti kaupunkiin paljon työikäistä väestöä. Voimakkaan väestönkasvun myötä uusia asuinalueita rakennettiin varsinkin Tammerkosken itäpuolelle. Messukylä liitettiin Tampereeseen 1947 ja Lielahti 1950. Kaleva ja Kissanmaa rakennettiin 1950–1960-luvuilla. Sadantuhannen asukkaan raja ohitettiin vuonna 1950.[37]
Kaupungin rakennemuutos

Tampereesta alettiin 1960-luvulla rakentaa modernia teollisuuskaupunkia. Autoliikenteen lisääntyessä rakennettiin moottoritie etelään ja keskustan ohikulkuteitä. Väkiluvussa Tampere ohitti Turun Suomen toiseksi suurimpana kaupunkina. Asuinrakentamisen painopiste siirtyi länteen ja etelään. Vuosina 1965–1975 Tampereelle piti rakentaa asunnot noin 30000 uudelle asukkaalle. Lähiöitä rakennettiin eri puolelle kaupunkia, esimerkiksi Hervantaa alettiin rakentaa 1973.[38]
Tampereesta tuli korkeakoulukaupunki, kun Yhteiskunnallinen korkeakoulu siirtyi Helsingistä Tampereelle vuonna 1960 ja muuttui Tampereen yliopistoksi vuonna 1966.[39] Tampereen pinta-ala nelinkertaistui 1960- ja 1970-luvuilla, kun Aitolahden ja Teiskon kunnat liitettiin siihen.[40]
Tampereen keskustan ”savupiipputeollisuus” alkoi autioitua 1980–1990-luvuilla, kun eurooppalainen teollisuustuotanto alkoi siirtyä halpatuotantomaihin tai kaupunkien reuna-alueille. Tampereella rakennemuutoksesta selviydyttiin suhteellisen hyvin, kun kaupunki alkoi panostaa korkean teknologian tuotteisiin. Merkittävä avaus oli vuonna 1986 Tampereen teknillisen korkeakoulun viereen rakennettu Hermian tiedepuisto. Siellä toimi myös Nokian tutkimus- ja tuotekehitysyksikkö.[41]
Tampere on kasvanut edelleen 2000-luvulla, ja kaupunki rikkoi 200000 asukkaan rajan vuonna 2003.[41]
Politiikka

Valtuustot

Vuoden 2007 alusta Tampere siirtyi uuden kuntalain sallimaan malliin, jossa kaupunkia johtavat pormestari ja neljä apulaispormestaria, jotka johtavat lautakuntia. Tampere oli ensimmäinen suomalainen kunta, jonka johtoon valittiin pormestari.[42] Pormestari ei ole virkasuhteessa kuntaan vaan hän on luottamushenkilö. Pormestari toimii kaupunginhallituksen puheenjohtajana ja johtaa kunnan toimintaa. Pormestarin tehtävät on määritelty kaupunginhallituksen johtosäännöissä.[43] Koska pormestari ja apulaispormestarit ovat luottamushenkilöitä, valtuusto voi heidät erottaa, jos he menettävät enemmistön luottamuksen.[44] Ensimmäisen kaksivuotiskauden ajan pormestarina toimi 2007–2012 kokoomusta edustava Timo P. Nieminen. Vuonna 2013 pormestariksi valittiin saman puolueen Anna-Kaisa Ikonen.[43] 1.6.2017 alkaen apulaispormestarien määrä väheni neljästä kolmeen.[45] Lauri Lyly (sd) valittiin kaupunginvaltuuston kokouksessa 12.6.2017 Tampereen kaupungin pormestariksi kaudelle 2017–2021.[46]
Hallinnossa ja palveluissa Tampere käytti niin sanottua tilaaja–tuottaja-mallia,[47] mutta tästä luovuttiin ja siirryttiin uuteen toimintamalliin 1.1.2017. Uudessa toimintamallissa painotetaan kuntalaisten, yritysten ja yhteisöjen roolia palveluiden yhteiskehittäjänä ja palveluiden toteuttajana. Sisäisen tilaaja-tuottaja-mallin tilalla on johtamismalli, jonka lähtökohtana ovat toiminnan tuloksellisuus ja vaikuttavuus. Kaupungin palvelut sijoittuvat hallinnollisesti kolmelle kunnan perustehtäville perustuvalle palvelualueelle: hyvinvoinnin palvelualue, elinvoiman ja kilpailukyvyn palvelualue sekä kaupunkiympäristön palvelualue.[45]
Lautakunnat vastaavat uudessa toimintamallissa sekä palveluiden järjestämisestä että palvelutoiminnan poliittisesta johtamisesta. Uuden toimintamallin mukaiset poliittiset toimielimet aloittivat kuntavaalien jälkeen 1.6.2017.[45]
Tampereen kaupunginvaltuustossa on 67 jäsentä. Valtuuston puheenjohtaja vuosina 2017–2019 on Anna-Kaisa Ikonen (kok).[48] Valtuuston suurin puolue on SDP. Kokoomus ja RKP muodostavat yhteisen valtuustoryhmän. 11-jäseninen kaupunginhallitus kokoontuu viikoittain, ja se johtaa kaupungin hallintoa, valmistelee kaupunginvaltuustossa käsiteltävät asiat, huolehtii valtuuston päätösten täytäntöönpanosta, valvoo kaupungin etua ja edustaa kaupunkia.[47]
Suomen ensimmäinen Lasten parlamentti perustettiin Tampereelle vuonna 2001. Mallin mukainen toiminta on levinnyt Tampereelta myös muihin Suomen kaupunkeihin.[49] Tampereella toimii vuodesta 1998 myös nuorisovaltuusto, aikaisemmalta nimeltään nuorisofoorumi.[50]
Kaupunginjohtajat ja pormestarit

Tampereen kaupunginjohtajan virka perustettiin vuonna 1929. Pormestarijärjestelmä tuli käyttöön vuodesta 2007 alkaen.[51]

Talous
Kaupungin talous
Tampereen taloudellinen tulos oli vuonna 2015 Suomen suurten kaupunkien heikoin.[53] Vuonna 2016 tilikausi jäi 18,8 miljoonaa tappiolliseksi.[54] Kaupungin taloudessa suurimmat tulot tulevat veroista ja valtionosuuksista. Kaupunki sai vuonna 2015 kunnallisverotuloja 761 miljoonaa euroa. Lisäksi 61,4 miljoonaa tuli yhteisöveroista ja 64,0 miljoonaa kiinteistöveroista.[55] Verotulot eivät ole kasvaneet 2010-luvulla oletetusti, vaikka kaupungin asukasluku onkin kasvanut. Tähän on vaikuttanut korkea työttömyys.[56]
Vuonna 2016 Tampereen veroprosentti on 19,75.[57]
Työpaikat
Tampereen seudulla talouselämän painopiste on siirtynyt teollisuudesta palveluihin. Tampereen työpaikoista palvelutoimialat kattavat yli 70 prosenttia. Teollisuuden osuus työpaikoista on alle 20 prosenttia, ja maa-, riista- ja metsätaloudessa oli vuoden 2012 lopussa vain 355 työpaikkaa.[58] Vuonna 2014 Pirkanmaan suurimmat työllistäjät olivat Kesko, Pirkanmaan Osuuskauppa, Aamulehteä julkaiseva Alma Media ja Posti. Aiemmin suurimpien työllistäjien listalla kärjessä olleet Metso Tampere ja Nokia Solutions & Networks olivat pudonneet monta sijaa alaspäin.[59]
Tampereella oli vuoden 2010 lopussa yli 116000 työpaikkaa. Työntekijöistä 34,5 prosenttia käy Tampereella muilta paikkakunnilta. Tampereen työläisistä puolestaan 15,6 prosenttia kävi töissä ulkopaikkakunnilla.[58] Tammikuussa 2016 Tampereen työttömyysaste oli 18,9 prosenttia; se oli korkein kuuden suurimman kaupungin joukosta.[60] Yli vuoden työttömänä olleiden määrä kasvoi 28prosentilla vuonna 2015, myös nuorisotyöttömyys kasvoi 8prosenttia. Rakennetyöttömyys on kasvanut yhtäjaksoisesti vuodesta 2012 lähtien.[61] Korkea työttömyys johtuu erityisesti tietotekniikkayritysten ja perinteisen teollisuuden rakennemuutoksesta sekä työttömien muuttamisesta lähialueilta.[56]
Matkailu

Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoulun Tutkimus- ja koulutuskeskus Synergosin tekemän tutkimuksen mukaan matkailun kokonaisvaikutus Tampereen seutukunnassa oli vuonna 2012 yli 909 miljoonaa euroa. Matkailu toi lisäksi alueelle 4805 henkilötyövuotta..[62] Tampereen suurin yksittäinen vetonaula on Särkänniemen elämyspuisto. Sillä oli vuonna 2016 noin 630 000 kävijää.[63]
Vuonna 2015 Tampereen hotelleissa yövyttiin 1021151 kertaa. Määrä ylitti edellisen ennätysvuoden yli 20000 yöpymisellä. Tampere oli hotelliyöpymisten määrässä Helsingin jälkeen Suomen toiseksi suosituin kaupunki. Vapaa-ajan matkailun osuus yöpymisistä oli 55,4 prosenttia ja ammattiin liittyvän matkailun 43,2 prosenttia. Kaikkien yli 20 huonetta käsittävien majoitusliikkeiden käyttöaste oli 57,0 prosenttia, kun koko maan majoitusliikkeiden käyttöaste oli 48,3 prosenttia.[64]
Liikenne

Kaupunkiliikenne ja joukkoliikenne

Tampereen kaupunkiliikenteessä matkoista tehdään noin 60 prosenttia autolla. Tamperelaiset omistavat vuoden 2011 lopussa 98000 autoa, mikä on 15,7 prosenttia enemmän kuin vuonna 2005.[65] Autojen määrän kasvu on lisännyt myös Tampereen liikennemääriä pääteillä ja -kaduilla.[66]
Tampereella on pyritty 2010-luvulla panostamaan pyöräilyn ja jalankulun sujuvuuteen.[67] Sen ansiosta kaupunki sai vuonna 2013 Vuoden pyöräilykunta -tittelin.[68] Vuonna 2015 tehdyn kyselytutkimuksen mukaan sekä pyöräilyn että kävelyn houkuttelevuus oli kasvanut vuosien 2014 ja 2015 aikana.[69]
Tampereen kaupunki vastaa joukkoliikenteen viranomaisena Tampereen lisäksi Kangasalan, Lempäälän, Nokian, Oriveden, Pirkkalan, Vesilahden ja Ylöjärven alueella. Vuonna 2013 sisäisestä joukkoliikenteestä vastasi 71-prosenttisesti liikennelaitos Tampereen Kaupunkiliikenne.[65] Bussiliikenteen lisäksi Tampereelle on rakenteilla raitiotie.[70] Tampereen kaupunginvaltuusto päätti rakentamisesta marraskuussa 2016 ja ensimmäisen vaiheen rakennustyöt alkoivat vuonna 2017.[71] Lähijunaliikettä yritetään parantaa liikennejärjestelmän toimivuutta ja palvelutasoa lisäämällä, sekä panostamalla lippujärjestelmään ja liikennöintiin.[72] Kaupungissa toimi myös johdinautoliikenne vuosina 1948–1976.[73]
Maaliikenne
Tampere sijaitsee liikenteellisesti keskeisessä paikassa eteläistä Suomea ja sieltä on lyhyt matka moniin muihin kaupunkeihin. Kaupunkia kiertää kehätie, jota pitkin kulkevat muun muassa valtatiet 3 ja 9. Paasikiventie (Valtatie 12) alittaa Tampereen keskustan tunnelissa. Muita keskustan merkittävimpiä sisääntuloväyliä ovat ovat Vaasantie (kantatie 65), Nokian moottoritie (valtatie 12), Teiskontie (valtatie 12) ja Valtatien 3 jatke (yhdystie 3495).[74] Valtatie 3:sta pitkin kulkee Helsinkiin Suomen pisin moottoritie. Tampereella on myös Suomen ainoa nelitasoinen eritasoliittymä Lakalaivassa 3-tien ja 9-tien risteyksessä.[75]
Tampereelta pääsee junalla kaikkiin pääilmansuuntiin. Tampere onkin yksi Suomen vilkkaimmista rautatieliikenteen keskuksista, ja sieltä on suora junayhteys useimpiin Suomen kaupunkeihin ja matka-ajat ovat lyhyitä keskeisen sijainnin ansiosta. Tampereen asemalle saapuu ja sieltä lähtee päivittäin noin 150 junaa, joissa on vuosittain 8 miljoonaa matkustajaa.[76]
Lento- ja vesiliikenne

Tampereen lentoliikennettä palvelee kansainvälinen Tampere-Pirkkalan lentoasema. Finavian matkustajamäärätilastossa se oli 357082 matkustajalla vuonna 2015 Suomen neljänneksi vilkkain lentoasema.[77] Lentoasemalta lennetään kesäkaudella yhdeksää, talvella neljää ulkomaan reittiä. Matkustajamäärät ovat pudonneet merkittävästi 2010-luvun aikana.[78] Vuonna 2017 matkustajamäärät kääntyivät taas kasvuun Air Balticin avattua uuden reitin Riikaan.
Kesäisin Tampereelta on sisävesiliikennettä Näsijärven kautta Päijänteen vesistöön sekä Pyhäjärven kautta Hämeenlinnaan niin sanottu Hopealinja.

Energia
Tampereen Energiantuotanto, joka kuuluu Tampereen Sähkölaitos -konserniin, tuotti vuonna 2013 sähköä 1254 GWh ja kaukolämpöä 2184 GWh. Naistenlahden voimalaitoksen kaksi yksikköä tuottivat yhteensä noin 65 prosenttia ja Lielahden voimalaitos noin 30 prosenttia sähköntuotannosta. Kaukolämmöntuotannossa Naistenlahden voimalaitosyksiköiden osuus oli 57 prosenttia ja Lielahden voimalaitoksen 23 prosenttia. Tampereen kymmenen lämpökeskuksen osuus oli puolestaan 21 prosenttia.[79]
Maakaasun osuus energiantuotannossa oli vuonna 2013 noin 65 prosenttia. Puun ja turpeen osuus oli noin 17 prosenttia. Lisäksi käytettiin vesivoimaa ja öljyä.[79]
Energiantuotannosta syntyvät päästöt ovat 2000-luvulla pienentyneet, mikä johtuu uusiutuvien tuotantomuotojen kasvusta ja Naistenlahden laitoksen modernisoinnista. Hiilidioksidipäästöjä syntyi vuonna 2013 noin 669000 tonnia ja rikkidioksidipäästöjä 297 tonnia.[80]
Vesi- ja jätehuolto
Tampereen talousvedestä 66,5 prosenttia on pintavettä ja 33,5 prosenttia pohjavettä. Talouskäyttöön vedestä ohjattiin 58 prosenttia ja teollisuuskäyttöön 13 prosenttia. Tampereen Vesi hoitaa Tampereen lisäksi vettä Pirkkalaan. Lähes kaikki pintavesi tulee Roineesta. Sen lisäksi Tampereen Vedellä on neljä pintavesilaitosta Näsijärvessä ja viisi pohjavedenottamoa.[81]
Tampereen Vesi vastaa 96-prosenttisesti Tampereen, Kangasalan, Pirkkalan ja Ylöjärven jätevesistä. Tampereella puhdistettiin 2012 yhteensä 31,9 miljoonaa kuutiometriä jätevettä. Viinikanlahden puhdistamossa käsitellään yli 75 prosenttia jätevesistä.[82]
Tampereen Vedellä on viisi vesitornia ja ylävesisäiliö. Petsamossa on vanha ja uusi vesitorni. Muut vesitornit ovat Hervannan vesitorni, Peltolammin vesitorni ja Tesoman vesitorni. Lisäksi Pyynikinharjulla on ylävesisäiliö.[83]
Pirkanmaan Jätehuolto hoitaa Tampereen jätehuollosta. Sillä on jätteenkäsittelylaitokset Nokian Koukkujärvellä ja Tampereen Tarastenjärvellä.[84]
Väestö
Väestöjakauma
Tampereen väkiluku oli Tilastokeskuksen ennakkotietojen mukaan elokuussa 2017 [1].
Tampereen väestörakenteessa näkyy kaupungin asema opiskelupaikkakuntana, sillä nuorten aikuisten määrä on selvästi suurempi kuin seutukunnan muissa kunnissa. Väestöllinen huoltosuhde oli vuoden 2012 lopulla 45. Väestöstä yli 65-vuotiaita oli noin 17,3 prosenttia.[85] Naisia väestöstä on hieman yli puolet, kuten koko maassa. Väestö on melko koulutettua, ja kaksi kolmasosaa yli 15-vuotiaista on suorittanut peruskoulun jälkeisiä tutkintoja.[86]
Tampere on Suomen suurin yksikielisesti suomenkielinen kunta. Ruotsinkielisiä asui vuonna 2013 Tampereella 1172, eli heidän osuutensta Tampereen väestöstä oli noin puoli prosenttia. Kyseessä on Kaarinan jälkeen toiseksi suurin ruotsinkielisten määrällinen osuus yksikielisesti suomenkielisissä kunnissa. Kaarina ja Tampere ovat myös ainoat yksikielisesti suomenkieliset kunnat, joissa toimii erikseen ruotsinkielinen seurakunta (Kaarinan osalta Åbo svenska församling). Vuonna 1900 ruotsinkielisten osuus Tampereen väestöstä oli reilut kuusi prosenttia ja vuonna 1950 vajaat kaksi prosenttia.[87] Tampereen ruotsinkielisimmät kaupunginosat ovat perinteisesti olleet Kaakinmaa ja Nalkala, joissa ruotsinkielisten osuus oli sotien välisenä aikana noin seitsemän prosenttia.[88][87] Ruotsinkieliset olivat vuonna 2013 vasta kolmanneksi suurin kieliryhmä, sillä venäjää puhuvia oli 2647. Näiden lisäksi yli tuhat ihmistä puhui vuonna 2013 arabiaa ja persiaa. Ulkomaan kansalaisia vuonna 2013 asui Tampereella 9122. Suurimmat kansalaisuusryhmä olivat venäläiset, virolaiset, afganistanilaiset, kiinalaiset ja irakilaiset. Kaikkiaan ulkomaalaisia oli 4,1 prosenttia ja vieraskielisiä 6,1 prosenttia Tampereen asukasluvusta. Vieraskielisiä oli vähemmän kuin muissa Suomen suurissa kaupungeissa, Helsingissä, Espoossa, Vantaalla, Oulussa ja Turussa.[89]
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Tampereella oli 231 853 asukasta, joista 225 346 asui taajamissa, 3 123 haja-asutusalueilla ja 3 384 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Tampereen taajama-aste on 98,6 %.[90] Tampereen taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:[91]

Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Vuoreksen taajama sijaitsee pääosin Tampereella, mutta pieniltä osin myös Lempäälässä.[91] Tampereen kaupunkiseudun lasketaan käsittävän Tampereen lisäksi Kangasalan, Nokian, Ylöjärven, Oriveden, Lempäälän, Pirkkalan ja Vesilahden (näistä Tampereen keskustaajama ulottuu muiden paitsi Oriveden ja Vesilahden alueelle). Se on pääkaupunkiseudun jälkeen Suomen toiseksi suurin kaupunkiseutu yli 380 000 asukkaallaan.[85] Yhteensä Tampereen keskustaajamassa on 334 112 asukasta ja sen pinta-ala on 276,23 neliökilometriä.[92]
Väestönkehitys
Alla oleva taulukko kuvaa Tampereen asukasluvun kehitystä vuosina 1815–1939. Kaupunki kasvoi tänä aikana nopeasti Suomen suurkaupunkien joukkoon.

Vuosi1815 [93]1840 [93]1850 [93]1860 [93]1870 [93]1880 [93]1890 [93]1900 [93]1910 [93]1920 [93]1923 [93]1930 [94]1938 [94]1939 [94]Väkiluku7931,8193,2075,2326,98613,64520,13236,34445,44247,83050,13855,96776,73078,012
Evakkojen asettumisen ja kaupungistumisen tuloksena väestö jatkoi kasvuaan 1940-luvulla ja sen jälkeenkin. Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on tilanteen 1. tammikuuta 2013 mukainen.

Asuminen
Tampereella oli vuoden 2012 lopussa 125067 asuntoa. Niistä kerrostaloja oli 72,8, omakotitaloja 14,5, rivitaloja 10,5 ja muita asuinrakennuksia 2,3 prosenttia. Asuntokanta oli kasvanut 2000-luvun alusta noin 23500 asunnolla.[85]
Asumisväljyys on kasvanut pitkän aikaa, vaikka kasvu käytännössä pysähtyi vuoden 2008 jälkeen. Keskimääräinen asumistila oli vuoden 2012 lopussa noin 36,8 neliömetriä asukasta kohden, kun se vuonna 1970 oli noin 19,2 neliömetriä ja vuonna 1990 noin 31,8 neliömetriä. Keskimäärin asunnon asukasluku oli vuonna 2012 noin 1,8 asukasta.[85]
Kuntaliitto teetti 2000-luvun alussa Suomen kaupungit kattavan ilmapiiritutkimuksen, jossa Tampereella todettiin ilmenevän kokoonsa nähden vähän sosiaalista pahoinvointia.[95] Taloustutkimuksen suorittamassa muuttohalukkuuskyselyssä Tampere sijoittui ensimmäiseksi vuonna 2014,[96] samoin vuonna 2016[97]. Saman yrityksen imagotutkimuksessa vuonna 2014 Tampere sijoittui neljänneksi.[98] Tampere sijoittui toiseksi vuonna 2014 tehdyssä Kuntabarometrissa.[99]
Koulutus

Peruskoulut ja lukiot
Kaupungin ylläpitämiä peruskouluja Tampereella on yhteensä 38. Niistä 22 on alakouluja, 7 yläkouluja ja 9 yhtenäiskouluja, joissa on luokat 1–9. Näiden lisäksi Tampereella perusopetusta järjestävät valtion ylläpitämä opettajien harjoittelukoulu normaalikoulu, Rudolf Steiner -koulu, Svenska samskolan ja Tampereen kristillinen koulu.[100]
Lukiokoulutusta järjestää Tampereella järjestävät kuusi kaupungin päivälukiota ja yksi aikuislukio. Näiden lisäksi on viisi muiden tahojen ylläpitämää lukiota. Kaupungin lukioissa on paikka noin 3200 päivälukion oppilaalle.[101]
Ammatillinen koulutus
Tampereen kaupunki ylläpitää Tampereen seudun ammattiopistoa Tredua, jossa on noin 8000 nuorisoasteen opiskelijaa, noin 8000 aikuisopiskelijaa ja 3600 oppisopimusopiskelijaa.[102] Tredu syntyi, kun Tampereen ammattiopisto ja Pirkanmaan koulutuskonserni yhdistyivät vuoden 2013 alusta.[103] Tampereen toinen merkittävä ammatillinen oppilaitos on Tampereen Aikuiskoulutuskeskus TAKK.[104] Se antaa ammatillista perus-, jatko- ja täydennyskoulutusta.[105] Näiden lisäksi ammatillista koulutusta tarjoavat muun muassa Ahlmanin ammattiopisto, Kiipulan ammattiopisto, Ammattiopisto Luovi, Tampereen konservatorio, Tampereen palvelualan ammattiopisto ja Varalan urheiluopisto.[102]
Korkeakoulutus
Tampere on yliopistokaupunki, ja kaupungissa toimivat Tampereen yliopisto ja Tampereen teknillinen yliopisto sekä avointa koulutusta tarjoava Tampereen kesäyliopisto.[106] Tampereen yliopisto perustettiin 1960, kun Yhteiskunnallinen korkeakoulu siirtyi Helsingistä Tampereelle.[107] Tampereen teknillinen korkeakoulu sai alkunsa 1965, kun sinne syntyi Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakoulu. Tampereen teknillinen korkeakoulu itsenäistyi 1972 ja muutti myöhemmin nimensä Tampereen teknilliseksi yliopistoksi.[108]
Tampereen ammattikorkeakoulussa on vuosittain noin 5500 oppilasta, ja sieltä valmistuu muun muassa insinöörejä, medianomeja, kuvataiteilijoita ja tradenomeja. Se aloitti toimintansa 1996.[105] Lisäksi kaupungissa on poliisiammattikorkeakoulu, jonka valtio sijoitti Tampereelle vuonna 1974.[109]
Tampereen teknillinen yliopisto, Tampereen yliopisto ja Tampereen ammattikorkeakoulu yhdistyvät vuoden 2019 alusta uudeksi Tampereen yliopistoksi.[110]
Muu koulutus
Työväenopistotoiminta Tampereella alkoi 1899, jolloin Tampereen työväenopisto perustettiin. Nykyinen Tampereen seudun työväenopisto muodostettiin vuonna 2013 Tampereen ja Ylöjärven työväenopistojen yhdistyessä. Opistolla on tarjolla lukuvuosittain yli 1100 kurssia ja  yli 33 000 kurssilaista osallistuu opetukseen.[111]
Uskonnolliset yhteisöt

Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Tampereella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:[112]
Harjun seurakunta
Tampereen Eteläinen seurakunta
Tampereen Messukylän seurakunta
Tampereen tuomiokirkkoseurakunta
Tammerfors svenska församling
Nämä seurakunnat muodostavat Tampereen seurakuntayhtymän.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Tampereen kaupungin nykyisellä alueella.[112]
Aitolahden seurakunta (liitetty Tampereen Messukylän seurakuntaan 2014)
Hervannan seurakunta (liitetty Tampereen Eteläiseen seurakuntaan 2014)
Härmälän seurakunta (liitetty Tampereen Eteläiseen seurakuntaan 2014)
Kalevan seurakunta (liitetty Tampereen tuomiokirkkoseurakuntaan 2014)
Messukylän seurakunta (liitetty Tampereen Messukylän seurakuntaan 2014)
Pyynikin seurakunta (liitetty Tampereen tuomiokirkkoseurakuntaan 2014)
Teiskon seurakunta (liitetty Tampereen Messukylän seurakuntaan 2014)
Viinikan seurakunta (liitetty Tampereen Eteläiseen seurakuntaan 2014)
Muut kirkkokunnat
Evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän lisäksi Tampereella on toimintaa katolisella seurakunnalla, ortodoksisella seurakunnalla, Suomen vapaakirkolla, Tampereen helluntaiseurakunnalla, Suomen Metodistikirkolla, Suomen Adventtikirkolla ja Suomen Baptistiyhdyskunnalla. Lisäksi Tampereella toimivat muun muassa Jehovan todistajien yhteisö ja Tampereen islamin yhdyskunta.[113]
Nimen Tampere etymologia
Paikannimeä Tampere on yleensä pidetty lainana skandinaavisista kielistä (muinaisruotsin damber ’pato’). Viimeaikaisessa kielentutkimuksessa tätä etymologiaa on kuitenkin alettu pitää epätyydyttävänä, koska kosken nimi on hyvin vanha ja alueella on asunut aikaisemmin saamelaisia eikä ruotsalaisia. Saamelaista alkuperää on esitetty jo 1900-luvun alussa, kun A. V. Koskimies ehdotti, että sana Tammerkoski olisi voinut lainautua saamen kielen (pohjoissaamen) sanasta dabbal ’koskessa sijaitseva suvantokohta’.[114] 2010-luvulla tätä etymologiaa ovat kannattaneet Pauli Rahkonen ja Mikko Heikkilä. Heidän mukaansa sana Tampere juontuisi myöhäiskantasaamen rekonstruoidusta esimuodosta tḙmpḙl.[115]
Kansan suussa Tampere tunnetaan yleisesti lempinimellä Manse. Nimen etymologia on Tampereen vahvassa teollisuusperinteessä, assosiaatiossa Manchesterin teollisuuskaupunkiin Englannissa. Leikillinen nimitys Suomen Manchester tunnettiin jo 1900-luvun alussa.[116][117] Kuitenkaan Tampereen murteessa ei käytetä erityisemmin nimeä ”Manse”, vaan nimitystä käyttävät lähinnä ulkopaikkakuntalaiset tai toisilta paikkakunnilta Tampereelle muuttaneet tamperelaiset.
Kulttuuri
Arkkitehtuuri

Tampereella on rakennuksia monelta arkkitehtuurin tyylikaudelta. Keskiaikaista rakennuskulttuuria edustaa vain Messukylän kivikirkko. 1800-luvun alun uusklassismia edustaa puolestaan Vanha kirkko ja sen kellotapuli. Uusklassismista irtautuneita uusgoottilaisia rakennuksia Tampereella ovat Messukylän uusi kirkko ja Aleksanterin kirkko ja uusrenessanssisia rakennuksia ovat Hatanpään kartano, Raatihuone, Ruuskasentalo ja Näsilinna. Kansallisromanttinen muotokieli näkyy Tampereella Commercen talossa, Tirkkosen talossa, Palanderin talossa, Tampereen tuomiokirkossa, keskuspaloasemassa ja Kansallispankintalossa.[119]
Jugendin jälkeinen klassismi oli pitkälti pohjoismaista, ja sen aikana Tampereella rakennettiin muun muassa kirjastotalo, hotelli Tammer, Tuulensuun talo ja Viinikan kirkko. Funktionalismin noustua 1930-luvulla vallitsevaksi tyylisuunnaksi Tampereella rakennettiin muun muassa rautatieasema, Tempon talo, linja-autoasema ja Kaupin sairaala. Sotien jälkeisen ajan tyylisuunnalle ei ole yhtä hyväksyttyä nimitystä, mutta jälleenrakennuskauden keskeisiä edustajia ovat Suomen Pankin talo, Amurinlinnan kortteli ja Pyynikin uimahalli. Modernistisen kauden rationalistia rakennuksia edustavat Tampereen yliopisto, keskussairaala, Sampola, kauppaoppilaitos, Ratinan stadion ja Kalevan kirkko. Tämän jälkeen monimuotoista modernismia edustavat muun muassa pääkirjasto Metso, Hervannan toimintakeskus, Tampere-talo, yliopiston laajennus ja Nokian toimitalo Hatanpäällä.[119]

Messukylän kivikirkko edustaa Tampereella keskiaikaista rakennuskulttuuria.
Sebastian Gripenbergin suunnittelemassa Hatanpään kartanossa on barokkiaineiksia, mutta tyylillisesti se edustaa uusrenessanssia.[120]
Keskustan jugendrakennuksiin kuuluu muun muassa Lars Sonckin suunnittelema Tirkkosen talo.[121]
Tampereen linja-autoasema edustaa funktionalismia, ja sen suunnittelivat Bertel Strömmer ja Jaakko Laaksovirta.[122]
Suomen Pankin talo on jälleenrakennuskauden keskeisimpiä edustajia.
Tampereella on useita modernististia Reima ja Raili Pietilän suunnittelemia rakennuksia. Niistä kansainvälisestikin tunnetuin on Kalevan kirkko.
Tampereen ortodoksinen kirkko edustaa uusbysanttilaista kirkkoarkkitehtuuria.

Tapahtumia

Tampereella järjestetään vuosittain useita kulttuuritapahtumia. Kesäkuukausien aikana Tampereella järjestetään Tampere Guitar Festival, Tampereen sävel, Tammerkosken sillalla, Tammerfest, Tampereen flamencoviikot, Kukkaisviikot, Tampereen teatterikesä, Blockfest.[123] Tampereen musiikkijuhlat järjestää yhtye- ja kuorolauluun keskittyvän Tampereen sävelen lisäksi nykyjazzin Tampere Jazz Happeningia ja kahden vuoden välein järjestettävää Tampere Biennalea, joka keskittyy uuteen suomalaiseen konserttimusiikkiin.[124] Vuodesta 1995 järjestetty Tammerfest on useampipäiväinen kaupunkifestivaali, jonka aikana on ulkoilmakonsertteja ja klubikeikkoja.[125] Blockfest on puolestaan Pohjoismaiden suurin hip hop -tapahtuma.[126]
Tampereen teatterikesän perustivat Tampereen teatterit ja Tampereen kaupunki vuonna 1968, ja se on Pohjoismaiden vanhin teatterialan ammattifestivaali.[108] Tanssivirtaa on puolestaan nykytanssifestivaali.[127] Pispalan Sottiisi on vuodesta 1970 järjestetty kansantanssifestivaali, joka järjestetään parillisina vuosina. Sottiisiin liittyvät myös parittomina vuosina järjestettävä nykykansantanssin ja -musiikin koulutus- ja konserttitapahtuma Tanssimania ja Ruotsin-laivalla järjestettävä kansanmusiikki ja -tanssitapahtuma Folklandia.[128]
Tampereen elokuvajuhlat saivat alkunsa Tampereen lyhytelokuvapäivistä 1969. Seuraavana vuonna perustettiin Pohjoismaiden ensimmäinen elokuvafestivaali Tampereen elokuvajuhlat. Sen yhteydessä on sekä kansainvälinen että kotimainen lyhytelokuvakilpailu.[129]
Kukkaisviikkojen aikana Tampereella on erilaista ohjelmaa Keskustorilla. Sen alkuperäinen idea vuonna 1984 perustettaessa oli monipuolistaa Tampereen kesäohjelmaa.[130] Valoviikot ovat puolestaan järjestetty jo vuodesta 1966. Ne kestää lokakuusta tammikuulle, ja niiden aikana Tampereen keskustan kauppakatujen ylle ripustetaan erilaisia valokuvioita.[131] Kaksipäiväiset kalamarkkinat tuovat Laukontorille kahdesti vuodessa 40000 – 50000 kävijää. Ne järjestetään keväällä vappuna ja syksyllä Tampereen päivän yhteydessä.[132]
Tampere-talo toimii konserttien ja konferenssien pitopaikkana. Esimerkiksi Tampereen kaupunginorkesteri eli Tampere Filharmonia konsertoi Tampere-talossa.[133] Tampere-talon kävijämäärältään suurin tapahtuma on vuosittain järjestettävä roolipeli- ja animetapahtuma Tracon.[134]
Teatterit

Tampereella toimii useita teattereita sekä Tampereen ooppera. Ammattilaisteattereita Tampereella on yhteensä kymmenen. Suurimmat teatterit ovat Tampereen Teatteri ja Tampereen Työväen Teatteri.[135] Tampereen Työväen Teatteri aloitti vuonna 1901 ja Tampereen Teatteri 1904. Ne ovat Suomen vanhimpia taidelaitoksia. Tampereen Teatterin pitkäaikaisimpia johtajia ovat olleet Eino Salmelainen ja Rauli Lehtonen ja Tampereen Työväen Teatterin Kosti Elo, Eino Salmelainen ja Lasse Pöysti.[136] Tampereen Työväenteatteri oli vuonna 2015 kävijämäärältään Suomen neljänneksi ja Tampereen Teatteri Suomen kuudenneksi suoistuin teatteri. Tampereen komediateatteri puolestaan on suurimpia pienteattereita.[137]
Tampereen muut ammattiteatterit ovat Teatteri Siperia, ravintolateatteri Teatteripalatsi, taiteellisista kokeiluistaan tunnettu Teatteri Telakka, vuodesta 1955 toiminut Pyynikin kesäteatteri, lasten- ja nuorten näytelmiin erikoistunut Ahaa Teatteri, nukketeatteri Teatteri Mukamas ja Tanssiteatteri MD.[135]
Museot

Tampere on Suomen mittakaavassa merkittävä museokaupunki, ja esimerkiksi museologi Janne Vilkuna pitää Tamperetta Suomen parhaana museokaupunkina. Vuonna 1996 perustettua Museokeskus Vapriikkia hän pitää koko Suomen museoalan lippulaivana. Vapriikissa on useita näyttelytiloja ja museoita, ja se oli museokeskuksena Suomen ensimmäinen laatuaan.[138] Vuonna 2017 Vapriikki palkittiin Vuosisadan kulttuurgaalassa Vuosisadan museona.[139]  Vapriikin omien näyttelyiden lisäksi siellä pitää majaansa myös Tampereen Kivimuseo, Postimuseo, Suomen jääkiekkomuseo, Mediamuseo Rupriikki ja Suomen pelimuseo.[140] Vapriikin lisäksi Tampereen kaupungin ylläpitämiä museoita ja gallerioita ovat Amurin työläismuseokortteli, Galleria Emil, Nottbeckien suvun historiaan keskittyvä Museo Milavida, Tampere-talossa vuonna 2017 avattu Muumimuseo, Sara Hildénin taidemuseo ja Tampereen taidemuseo, jolla on Suomen toiseksi suurin taidekokoelma.[141]
Vuoden 2013 museotilastojen mukaan Museokeskus Vapriikki oli Suomen toiseksi suosituin museo Ateneumin taidemuseon jälkeen. Vapriikissa oli tuolloin 188527 kävijää.[142] Vuonna 2015 Vapriikkiin tehtiin 101284 vierailua, ja se oli vasta kahdeksanneksi suosituin museo.[143] Tampereen taidemuseossa oli 62359 kävijää, Työväenmuseo Werstaassa 44684 kävijää, Poliisimuseossa 26101 kävijää ja Sara Hildénin taidemuseossa 24470 kävijää.[144] Museoliiton alustavien tietojen mukaan Vapriikki oli vuonna 2017 Suomen neljänneksi suosituin museo; ainoana Helsingin ulkopuolisena museona viiden kärjessä.[145]
Kulttuurintekijöitä ja Tampere fiktiossa
Tamperelainen kirjallisuus nousi tunnetuksi toisen maailmansodan jälkeen perustetun Mäkelän piirin myötä.[146] Vuosina 1946–1954 toiminut kirjailijaryhmä kerääntyi kirjastonhoitaja Mikko Mäkelän ympärille. Sen keskeisimpiä kirjailijoita olivat Väinö Linna, Lauri Viita, Mirkka Rekola, Harri Kaasalainen, Ilpo Kaukovalta ja Jaakko Syrjä. Kirjallisuuden tutkija Yrjö Varpion mukaan ryhmän jäseniä yhdisti romanttinen kirjallisuuskäsitys, jossa pyrittiin myös osaltaan hakeutuun sodan ja sen jälkeisen ajan ankeudesta.[147] Lisäksi muun muassa Minna Canth on syntynyt Tampereella ja Anni Polvan lapsuuden maisemiin on tehty Tiina-kirjoihin liittyvä kävelyreitti. Monilla muillakin nuortenkirjailijoilla on yhteyksiä Tampereeseen.[148]
Suurisuuntaisimmin Tamperetta on kirjallisuudessa kuvannut Tampere-trilogiassaan vuosina 1971–1973 Eila Pennanen. Muita Tamperetta kuvanneita kirjailijoita ovat Anneli Toijala, Erkki Lepokorpi, Hannu Aho, Raija Oranen, Olli Jalonen, muusikko Juice Leskinen ja dekkarikirjailijat Seppo Jokinen ja Wexi Korhonen.[146] P. A. Manninen on katsellut Tamperetta kauhufantasian näkökulmasta Kapteeni Kuolio -sarjakuvissaan.[149]
Tampereen rockkulttuuri alkoi kukoistaa 1970-luvulla, jolloin syntyi monia uusia yhtyeitä. Niiden tyyliään kutsutaan nimellä manserock.[150] Manageri Epe Heleniuksen mukaan nimitys keksittiin Helsingissä ja oli alun perin ”haukkumasana suomenkieliselle junttirockille”, mutta sai menestyksen myötä ylimääräistä hohtoa.[151] 1970-luvulla pinnalle nousivat muun muassa Juice Leskinen, Mikko Alatalo, Virtanen, Kaseva, Nolo et Rähjä, Tabula Rasa, Alwari Tuohitorvi, Popeda, Eppu Normaali, Kari Peitsamo ja Kontra. Lisäksi punkin menestys 1970-luvun jälkipuoliskolla synnytti Tampereelle Poko Rekords -levy-yhtiön ja uuden aallon yhtyeet Sensuuri, Kollaa kestää ja Karanteeni. 2000-luvulla Tampere on ollut tunnettu hip hop -musiikista mutta myös esimerkiksi glam rock -yhtye Negativen ansiosta.[150]
Media

Tampereella on vahvaa mediakaupunki, sillä siellä sijaitsevassa Tohlopin televisiokeskuksessa on 1970-luvulta lähtien toiminut valtakunnallinen Yle TV2 -televisiokanava[152] ja esimerkiksi suomalainen radiotoiminta sai alkunsa Tampereella, kun Arvi Hauvonen perusti 1923 ensimmäisen yleisradioaseman.[153]
Yle TV2 -kanavan juuret ovat Tamvisiossa, joka siirtyi Yleisradiolle 1964. Kakkoskanava on ollut merkittävä vaikuttaja Tampereella, ja kaupungissa onkin kuvattu useita tunnettuja televisio-ohjelmia ja -sarjoja.[154]
Tampereella ilmestyvä Aamulehti oli vuonna 2014 Helsingin Sanomien ja Ilta-Sanomien jälkeen levikiltään Suomen kolmanneksi suurin sanomalehti. Lehden levikki oli 106842.[155] Lisäksi Tampereella ilmestyy muun muassa ilmaiseksi jaettava kaupunkilehti Tamperelainen.[152]
Ruokakulttuuri

Tampereen paikallinen erikoisruoka on mustaksimakkaraksi kutsuttu verimakkara. Nimitys mustamakkara on peräisin 1950- ja 1960-luvun taitteesta, ja lopullisesti se vakiintui 1980-luvulla. Sitä ennen Tampereella myytiin ”kuumaa sian verimakkaraa”.[156] Mustanmakkaran ohella Tampereen toinen perinneruoka on rievä, joka on reiätön ja litteähkö ohrasta makunsa saava hiivaleipä. Tampereelle rievä tuli 1850-luvulla. Järvensivun kaupunginosan useiden leipomoiden ansiosta aluetta alettiin kutsua rieväkyläksi, joka laajeni pian viittaamaan koko Tampereeseen.[157]
Tampereen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla mustanmakkaran ja rievän ohella perunasoppa, kotikalja, imelletty puolukkapuuro ja imelletty perunalaatikko.[158]
Tampereen grillien erikoisuus on tataarien perinneruokaan pohjautuva pärämäts. Se on karjalanpiirakkaa muistuttava piiras, jonka sisällä on maustettua jauhelihaa. Tampereella se kehitettiin Linkosuon leipomossa.[159] Tampereen uusimmaksi perinneruoaksi on puolestaan kehittynyt kanansiivet. Suomessa myytävistä kanansiivistä Pirkanmaalla syödäänkin lähes puolet.[160]
Myös taiteilija Juice Leskisellä on oma vaikutuksensa tamperelaiseen ruokakulttuuriin joista tunnetuin lienee Lamminpään lumous. Lamminpään lumousta saa osasta Tampereen ruokapaikoista.
Urheilu

Lajeja ja seuroja
Tamperetta on kutsuttu suomalaisen jääkiekkoilun mekaksi ja kehdoksi. Kaupungissa sai alkunsa 1926 Suomen jääkiekkotoiminta ja sinne rakennettiin 1956 Suomen ensimmäinen tekojäärata (Koulukadun kenttä) ja 1965 ensimmäinen jäähalli (Tampereen jäähalli). Tamperelaiset joukkueet ovatkin menestyneet erinomaisesti. Ilves on voittanut 16 mestaruutta ja on mestaruustilastossa toisena edellään vain paikalliskilpailija Tappara, jolla on mestaruuksia 17 kun sen edeltäjän TBK:n mestaruudet lasketaan mukaan. Näiden lisäksi Koovee ja Tampereen Palloilijat ovat voittaneet yhden mestaruuden. Jääkiekon pääsarjassa on ollut mukana vähintään kaksi tamperelaisjoukkuetta joka kerta vuodesta 1943.[161][162]
Jääkiekon lisäksi Tampereen tunnetuimpia urheilulajeja ovat jalkapallo, yleisurheilu, lentopallo, paini ja nyrkkeily.[163] Jalkapallossa tamperelaisia Suomenmestareita ovat Tampere United, Ilves-Kissat, Ilves ja Tampereen Pallo-Veikot.[164] Lentopallossa mestaruuksia ovat voittaneet Isku-Volley ja Järvensivun Kisa.[165] Koripallossa Tampereen Pyrinnöllä on kolme Suomenmestaruutta.[166]
Urheilutapahtumia
Suurimpia Tampereella järjestettäviä urheilutapahtumia ovat tenniksen Tampere Open, koripallon Delfin Basket, nyrkkeilyn Tammer-turnaus, kansainvälinen souturegatta ja Pirkan kierrokseen liittyvät tapahtumat.[163] Tampereella on järjestetty Vuoden 2009 Euroopan nuorten olympiafestivaalien kesäkisat, nyrkkeilyn MM-kilpailut 1993 ja EM-kilpailut vuosina 1981 sekä 2000, painin EM-kilpailut vuosina 1987, 2008 ja judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2006.
Ensimmäiset yleisurheilun Suomen-mestaruuskisat Kalevan kisat pidettiin Tampereella 1907. Kaiken kaikkiaan kaupunki on isännöinyt Kalevan kisoja 13 kertaa, viimeksi vuonna 2008.[167] Tampere isännöi vuonna 2016 yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaottelua. Kyseessä oli samalla ensimmäinen kerta, kun maaottelu järjestettiin Suomessa muualla kuin Helsingissä.[168]
Tampereella pelattiin Helsingin olympialaisten jalkapallo-otteluita.[169] Tampere haki itse vuoden 1976 talviolympialaisten kisaisännyyttä, mutta jäi valintaäänestyksessä kolmanneksi.[170]
Liikuntapaikkoja
Tampereella on runsaasti ulkoiluun sopivia alueita ja reittejä, palloilu- ja urheilukenttiä, uimarantoja, luistelukenttiä ja lumisina talvina runsas latuverkosto. Sisäliikuntaan on seuroilla mahdollisuus varata vuoroja muun muassa Tampereen Messu- ja Urheilukeskukseen, jäähalleihin, Nääshalliin, Tampereen stadionille Ratinaan, Tesoman palloiluhalliin, Hervannan vapaa-aikakeskukseen ja moneen muuhun sisäliikuntatilaan. Neljä uimahallia ja Nääshalli ovat myös yksittäisten kuntoilijoiden käytettävissä.[171]
Ystävyyskaupungit

 Brașov (Romania)
 Chemnitz (Saksa)
 Essen (Saksa)
 Kanton (Kiina)
 Kaunas (Liettua)
 Kiova (Ukraina)
 Klaksvík (Färsaaret)
 Kópavogur (Islanti)
 Linz (Itävalta)

 Łódź (Puola)
 Miskolc (Unkari)
 Nižni Novgorod (Venäjä)
 Norrköping (Ruotsi)
 Odense (Tanska)
 Olomouc (Tšekki)
 Syracuse (Yhdysvallat)
 Tartto (Viro)
 Trondheim (Norja)

Lisäksi Tampereella on kaksi kehitysyhteistyöperustaista ”ystäväkaupunkia”, Mwanza Tansaniassa ja León Nicaraguassa.[172]
Katso myös
Tampereen kaupunginkirjasto
Tampereen keskustaajama
Tampereen nähtävyydet
Luettelo Tampereen tilastoalueista
Luettelo Tampereen puistoista
Luettelo Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo tunnetuista tamperelaisista
Lähteet
Häyrynen, Maunu: ”Tampereen maisema”. Teoksessa Citation error, replace with{{cite book| author = Hautamäki, Ranja (toim.)| title = Tampereen tarina| location = Tampere| publisher = Tampereen kaupunki| year = 2015| version = Julkaisuja / Tampereen kaupunki, kaupunkiympäristön kehittäminen, maankäytönsuunnittelu| isbn = 978-951-609-783-4| format = [ pdf]| accessdate = 22.11.2016}}
Lind, Mari: ”Tampere – kasvava ja muuttuva kaupunki”. Teoksessa Citation error, replace with{{cite book| author = Hautamäki, Ranja (toim.)| title = Tampereen tarina| location = Tampere| publisher = Tampereen kaupunki| year = 2015| version = Julkaisuja / Tampereen kaupunki, kaupunkiympäristön kehittäminen, maankäytönsuunnittelu| isbn = 978-951-609-783-4| format = [ pdf]| accessdate = 26.9.2016}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Niemelä, Jari| title = Tamperelaisen tiedon portaat| location = Tampere| publisher = Tampere-seura| year = 2008| isbn = 978-952-5558-05-0}}
Citation error, replace with{{cite book| title = Ympäristön tila Tampereella 2014| location = Tampere| publisher = Tampereen kaupunki, ympäristönsuojelu| year = 2015| isbn = 978-951-609-755-1| format = [ online version]| accessdate = 24.3.2016}}
Viitteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Lind, Mari; Antila, Kimmo & Liuttunen, Antti| title = Tammerkoski ja kosken kaupunki| location = Tampere| publisher = Vapriikki| year = 2011}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lönnroth, Harry (toim.)| title = Tampere kieliyhteisönä| publisher = SKS| year = 2009| isbn = 978-952-222-119-3}}
Aiheesta muualla

 – kuvia Tampereesta

*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

Mikä oli Tampereen asukasluku vuonna 2018?


Thomas Hobbes (5. huhtikuuta 1588 Westport, Wiltshire – 4. joulukuuta 1679 Hardwick Hall, Derbyshire) oli englantilainen filosofi. Hänet tunnetaan ennen kaikkea poliittisesta filosofiastaan, mutta hän kirjoitti myös historiasta, geometriasta, etiikasta ja yleisestä filosofiasta.
Hobbesin tunnetuin teos on Leviathan, jossa hän kehittää teorian valistuneesta diktaattorista, jolle kansalaiset luovuttavat vapauttaan saadakseen valtion suojeluksen. Hobbesin mukaan suvereenin, joka voi olla kuningas tai kansanvaltainen elin, ja sen hallitseman väkivaltakoneiston tehtävänä on ehkäistä luonnontilassa vallitseva ”kaikkien sota kaikkia vastaan” ja mahdollistaa järkiperäinen edistys.
Elämä
Varhainen elämä ja opiskelu
Hobbes syntyi Wiltshiren Westportin kylässä, joka on sittemmin yhdistetty Malmesburyyn. Hänen isänsä oli Charltonin ja Westportin kirkkoherra, joka oli joutunut jättämään kaupungin ja jättänyt kolme lastaan vanhemman veljensä Francisin hoitoon. Hobbes sai koulutuksen neljän vuoden iästä alkaen, aluksi Westportin kirkossa, myöhemmin Malmesburyn koulussa ja sittemmin nuoren Oxfordin yliopistosta valmistuneen Robert Latimerin pitämässä yksityiskoulussa. Hobbes oli hyvä oppilas, ja noin vuonna 1603 hänet lähetettiin Oxfordiin, jossa hän aloitti opiskelut Magdalen Hallissa (Hertford College). Koulun rehtorina toimi kiihkeä puritaani John Wilkinson, ja tämä vaikutti Hobbesiin jonkin verran.
Yliopistossa Hobbes vaikuttaa noudattaneen omaa opetusohjelmaansa – hän ei ollut juuri lainkaan kiinnostunut skolastisesta opiskelusta. Hän valmistui vasta vuonna 1608. Hänen oppimestarinsa Sir James Hussee suositteli häntä yksityisopettajaksi Williamille, Hardwickin paronin (ja myöhemmän Devonshiren jaarlin) William Cavendishin pojalle. Hobbesin yhteys perheeseen säilyi läpi elämän.
Hobbesista tuli nuoremman Williamin ystävä, ja he kävivät yhdessä eri Euroopan maissa opintomatkalla vuonna 1610. Hobbes tutustui matkalla uusiin tutkimusmenetelmiin, jotka olivat hyvin erilaisia kuin hänen Oxfordissa oppimansa skolastinen filosofia. Tuohon aikaan hän pyrki lähinnä opiskelemaan klassista kreikkalaista ja latinalaista kirjallisuutta. Tämän tuloksena syntyi hänen vuonna 1628 valmistunut Thukydideen Peloponnesolaissodan käännöksensä, joka oli teoksen ensimmäinen englanninkielinen käännös. Hobbes uskoi teoksen osoittavan, että demokraattinen hallinto ei voinut selviytyä sodasta ja siksi sitä piti välttää.
Hobbes ei kuitenkaan alkanut toimia filosofian alalla vasta kuin vuonna 1629, vaikka hän olikin yhteyksissä sekä kirjallisiin toimijoihin, kuten Ben Jonsoniin, että ajattelijoihin, kuten Francis Baconiin. Hänen työnantajansa Cavendish kuoli ruttoon heinäkuussa 1628. Tämän leski erotti Hobbesin, mutta tämä löysi uutta työtä Sir Gervase Cliftonin pojan kotiopettajana. Tämä toimi, joka sijoittui pääasiassa Pariisiin, loppui vuonna 1631 jolloin hän pääsi jälleen Cavendishien perheen palvelukseen opettamaan vuorostaan aiemman oppilaansa poikaa. Seuraavan seitsemän vuoden ajan Hobbes tutustui filosofiaan laajalti ja kiinnostui filosofian ydinkysymyksistä käydyistä väittelyistä. Hän vieraili Firenzessä vuonna 1636 ja osallistui säännöllisesti filosofisiin väittelyihin Pariisissa muun muassa Marin Mersennen kanssa. Vuodesta 1637 Hobbes luki itsensä filosofien ja oppineiden joukkoon.
Pariisissa
Ensimmäisenä Hobbes tutki liikkeen fysiikkaa. Vaikka hän oli kiinnostunut tästä ilmiöstä, hän kuitenkin ylenkatsoi kokeellista fysiikkaa. Hän omisti elämänsä oman ajattelujärjestelmänsä luomiseen. Hänen tavoitteenaan oli ensin muodostaa erillisessä tutkielmassa oppi ruumiista, joka näyttäisi kuinka fyysiset ilmiöt olivat yleisesti selitettävissä liikkeenä, ainakin siinä määrin miten liike tai mekaaninen toiminta tuolloin ymmärrettiin. Tämän jälkeen hän erotti ihmisen muusta luonnosta. Toisessa tutkielmassa hän osoitti, mitkä erityiset ruumiin liikkeet olivat osallisina aisti-ilmiöiden, tiedon, sielunliikutusten ja halujen tuottamisessa. Kolmannessa tutkielmassa hän osoitti, kuinka ihmiset saatiin muodostamaan yhteiskunta ja esitti, kuinka tätä tulisi säädellä jos haluttiin, etteivät ihmiset taannu ”eläimellisyyteen ja kurjuuteen”. Näin hän pyrki yhdistämään ruumiin, ihmisen ja valtiot erilliset ilmiöt. Tämän teoksen, Elementa philosophica, kirjoittaminen vei häneltä yli kaksikymmentä vuotta.
Hobbes palasi kotimaahansa vuonna 1637. Maata repivät kuitenkin poliittiset ristiriidat jotka estivät häntä omistautumasta rauhassa filosofiselle suunnitelmalleen. Niin kutsutun Lyhyen parlamentin aikaan hän oli kuitenkin jo kirjoittanut sekä teoksen Human Nature että teoksen De corpore politico, jotka julkaistiin yhdessä vasta kymmenen vuotta myöhemmin nimellä The Elements of Law. Tämä tarkoittaa sitä, että Englannin sisällissota ei vaikuttanut vielä Hobbesin alkuperäiseen politiikan teoriaan.
Kun niin kutsuttu Pitkä parlamentti korvasi lyhyen marraskuussa 1640, Hobbes siirtyi Pariisiin. Hän ei palannut kotimaahansa yhteentoista vuoteen. Pariisissa hän liittyi jälleen Mersennen nurkkakuntaan ja kirjoitti arvostelun Descartesin teokseen Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta, joka oli vasta julkaistu yhdessä vastaväitteiden ja Descartesin vastausten kanssa. Descartes kuitenkin suhtautui Hobbesin arvosteluun nihkeästi, ja lopulta Hobbesin huomautukset Descartesin teoksiin onnistuivat vain katkaisemaan kaikki heidän väliset yhteytensä.
Hobbes myös laajensi omia teoksiaan jonkin verran, työstäen Elementa philosophica -teoksen ensimmäisenä ilmestynyttä kolmatta osaa De Cive, joka valmistui marraskuussa 1641. Vaikka sitä levitettiin alun perin vain yksityisesti, se sai hyvän vastaanoton. Tämän jälkeen hän aloitti kovan työn teoksen kahden ensimmäisen osan parissa, sekä julkaisi lyhyen tutkielman optiikasta (Tractatus opticus), joka liitettiin osaksi Mersennen julkaisemaa kokoelmaa tieteellisiä tutkielmia, Cogitata physico-mathematica (1644). Hobbes sai hyvän maineen filosofisissa piireissä ja vuonna 1645 hänet valittiin yhdessä Descartesin, Gilles de Robervalin ja muiden kanssa tuomitsemaan John Pellin ja Longomontanuksen välistä kiistaa ympyrän neliöimisestä.
Englannin sisällissota
Englannin sisällissota puhkesi vuonna 1642. Kun kuningasmieliset alkoivat olla tappiolla vuoden 1644 puolivälissä, monia kuninkaan tukijoita pakeni Manner-Eurooppaan. Monet tulivat Pariisiin ja tutustuivat Hobbesiin. Tämä herätti Hobbesin kiinnostuksen politiikkaan uudelleen. De Cive julkaistiin uudelleen varustettuna uudella esipuheella ja vastauksilla sen saamiin kommentteihin, ja sitä levitettiin aikaista laajemmin. Samuel de Sorbiere aloitti painotyöt vuonna 1646 Elzevirin painossa Amsterdamissa.
Vuonna 1647 Hobbes toimi nuoren Walesin prinssin Kaarle II:n matematiikanopettajana. Kaarle oli tullut Jerseyn saarelta heinäkuussa. Tämä järjestely kesti vuoteen 1648 jolloin Kaarle siirtyi Hollantiin.
Maanpaossa olleiden kuningasmielisten seura ja sodan aiheuttama poliittinen kriisi saivat Hobbesin kirjoittamaan teoksen hallinnon teoriasta, nimeltään Leviathan. Se perustui aiemmin julkaisemattomaan tutkielmaan vuodelta 1640. Hobbesin mukaan valtio voitiin nähdä suurena keinotekoisena hirviönä, Leviatanina, joka koostui ihmisistä, ja jonka synty voitiin jäljittää inhimillisten tarpeiden aiheuttamiin paineisiin ja hajoaminen inhimillisten intohimojen aiheuttamiin yhteiskunnallisiin ristiriitoihin. Teos päättyi johtopäätöksiin suorana vastauksena sodalle, joka oli herättänyt kysymyksen alamaisten oikeudesta vaihtaa kuuliaisuuden kohdetta, kun hallitsija on lopullisesti menettänyt voimansa suojella heitä. Samalla Hobbes soi itselleen tilaisuuden osallistua uskonnollisten oppien arvosteluun.
Leviathanin kirjoittamisen aikoihin Hobbes pysyi Pariisissa tai sen lähellä. Vuonna 1647 häneen iski paha sairaus ja hän menetti toimintakykynsä puoleksi vuodeksi. Toivuttuaan kuoleman rajoilta Hobbes jatkoi kirjoittamista ja sai teoksen valmiiksi vuonna 1650, käännettyään samalla aiemman latinankielisen teoksensa englanniksi. Hobbes valmisteli pääteoksensa julkaisua sallimalla aiemman tutkielmansa The Elements of Law, Natural and Political julkaisemisen vuonna 1650. Se oli jaettu kahteen erilliseen pieneen osaan, Human Nature, or the Fundamental Elements of Policie ja De corpore politico, or the Elements of Law, Moral and Politick. Vuonna 1651 hän julkaisi käännöksensä teoksesta De Cive nimellä Philosophical Rudiments concerning Government and Society. Sillä välin suuremman työn painotyöt etenivät, ja se ilmestyi lopulta vuoden 1651 puolessa välissä lopullisella nimellään Leviathan, or the Matter, Form and Power of a Commonwealth, Ecclesiastical and Civil. Teoksen kannessa oli tunnettu kaiverrus kruunatusta hirviöstä, jonka ruumis koostui pienistä ihmishahmoista, ja jolla oli toisessa kädessään miekka ja toisessa piispansauva.
Teoksella oli välitön vaikutus. Pian Hobbes oli sekä ylistetympi että halvennetumpi kuin yksikään aikansa ajattelija. Teoksen julkaisemisen ensimmäinen vaikutus oli kuitenkin se, että hänen suhteensa kuningasmielisiin katkesi, minkä johdosta hän joutui kääntymään Englannin vallankumoushallinnon puoleen saadakseen turvaa. Hobbesin viholliset olisivat hyvin voineet surmata hänet – hänen teoksensa maallinen henki suututti sekä anglikaaneja että ranskalaisia katolilaisia. Hobbes pakeni kotimaahansa ja saapui Lontooseen talvella 1651. Hän alistui valtioneuvoston alamaisuuteen ja hänen sallittiin vetäytyä yksityisyyteen Fetter Lanelle.
Kiistoja
Hobbes ja Bramhall
Hobbes alkoi nyt viimeistelemään filosofisen järjestelmänsä perustavaa teosta Elementa philosophicaa. Teoksen toinen osa De Corpore julkaistiin vuonna 1654. Samana vuonna piispa John Bramhall, vannoutunut arminianismin kannattaja, julkaisi pienen tutkielmansa Of Liberty and Necessity joka oli osoitettu Hobbesille. Bramhall oli tavannut Hobbesin aiemmin ja väitellyt tämän kanssa, ja kirjoitti jälkeenpäin näkemyksensä Hobbesin vastattavaksi. Hobbes vastasi, mutta ei julkaistavaksi. Eräs ranskalainen tuttava kuitenkin julkaisi vastauksen. Bramhall julkaisi vuonna 1655 vastaiskuna kaiken kirjeenvaihdon heidän välillään nimellä A Defence of the True Liberty of Human Actions from Antecedent or Extrinsic Necessity. Vuonna 1656 Hobbesilla oli puolestaan valmiina teos Questions concerning Liberty, Necessity and Chance, jolla hän vastasi piispalle voimallisesti. Hobbesin vastaukset olivat merkittäviä vapaan tahdon ongelman historiassa mahdollisesti ensimmäisinä selkeän psykologisen determinismin esityksinä. Piispa vastasi syytöksiin vuonna 1658 teoksella Castigations of Mr Hobbes's Animadversions, johon oli liitetty laaja liite nimellä The Catching of Leviathan the Great Whale. Hobbes ei koskaan vastannut tähän teokseen.
Hobbes ja Wallis
Bramhallin kanssa käytyjen kiistojen lisäksi Hobbes osallistui toiseen väittelyyn julkaistuaan teoksensa De Corpore vuonna 1655. Teoksessaan Hobbes pyrki muodostamaan matemaattisten tieteiden perusteet järkeilyyn perustuen. Leviathanissa hän oli hyökännyt yliopistoja vastaan. Vuonna 1654 piispa ja Oxfordin astronomian professori Seth Ward vastasi teoksessaan Vindiciae academiarum Hobbesin ja muiden, erityisesti John Websterin, hyökkäyksiin akateemista järjestelmää kohtaan. De Corporen virheet erityisesti matemaattisissa osissa tekivät Hobbesin haavoittuvaiseksi Oxfordin geometrian professorin John Wallisin arvostelulle. Wallisin vuonna 1655 julkaistu Elenchus geometriae Hobbianae sisälsi huolellisesti valmistellun arvostelun Hobbesin teoriaa kohtaan. Arvostelu paljasti Hobbesin matematiikan vajavaisuuden. Aksiomaattisten menetelmien puuttuessa Hobbesin yritykset ratkaista ongelmia olivat mahdottomia. Toisaalta Hobbesin kiinnostus rajoittui geometriaan, eikä hänellä ollut käsitystä matemaattisten tieteiden koko alueesta. Hän ei kyennyt työstämään johdonmukaisesti niitä muutamia omaperäisiä ajatuksia joita hänellä oli, ja siksi hän oli helppo kohde arvostelulle. Hobbes korjasi kaikkein pahimmat Wallisin osoittamat virheet ennen De Corporen englanninkielistä käännöstä joka ilmestyi vuonna 1656. Hän kuitenkin jatkoi hyökkäyksiään Wallista kohtaan teoksessaan Six Lessons to the Professors of Mathematics vuonna 1656.
Wallis torjui Hobbesin arvostelun ja hän käytti De Corporen englanninkielisen käännöksen luoman tilaisuuden hyväkseen arvostelemalla Hobbesin matemaattisia epäjohdonmukaisuuksia uudelleen. Hobbes vastasi teoksella Marks of the Absurd Geometry, Rural Language, Scottish Church Politics, and Barbarisms of John Wallis, Professor of Geometry and Doctor of Divinity. Wallis torjui hyökkäykset vastauksessaan Hobbiani puncti dispunctio vuonna 1657.
Hobbes julkaisi vuonna 1658 viimeisen osan filosofisesta järjestelmästään, saattaen yli kaksikymmentä vuotta aiemmin tehdyn suunnitelmansa päätökseen. De Homine sisälsi muun muassa yksityiskohtaisen teorian näköaistista, jonka merkitystä on usein ylenkatsottu suhteessa hänen poliittiseen filosofiaansa. Muu osa tutkielmasta käsitteli hätäisesti aiheita, joita käsiteltiin laajemmin teoksissa Human Nature ja Leviathan.
Sillä välin Wallis oli julkaissut muita teoksia, erityisesti kattavan tutkielman kalkyylin yleisistä periaatteista (Mathesis universatis, 1657). Hobbes otti sen kohteekseen herättääkseen heidän välisensä kiistan uudelleen. Hän päätti hyökätä jälleen matemaattisen analyysin uusia menetelmiä vastaan, ja keväällä 1660 hän oli kirjoittanut arvostelunsa joukoksi dialogeja otsikolla Examinatio et emendatio mathematicae hodiernae qualls explicatur in libris Johannis Wallisii, koostuen lähes kokonaisuudessaan ympyröitä ja sykloideja koskevista propositioista. Wallis ei kuitenkaan vastannut. Hobbes väitti tämän jälkeen ratkaisseensa toisen ikivanhan ongelman, kuution kaksinkertaistamisen. Hän julkaisi ratkaisunsa nimettömänä ranskaksi eksyttääkseen arvostelijansa.
Kun Wallis oli julkisesti kumonnut ratkaisun, Hobbes otti siitä kunnian itselleen. Hän julkaisi sen vuoden 1661 lopulla muokattuna ja kommenteilla varustettuna filosofisen järjestelmänsä puolustukseksi kirjoitetun latinankielisen dialoginsa Dialogus physicus, sive De natura aeris lopussa. Dialogi hyökkäsi Robert Boylea ja muita Wallisin ystäviä vastaan. He olivat muodostamassa Royal Societyä tieteellistä tutkimusta varten. Hobbes näki tämän olevan vastoin niitä fyysisen tutkimuksen menetelmiä joita hän oli kuvannut De Corporessa. Boylen teos New Experiments touching the Spring of the Air (1660), jota Hobbes piti uusien ”akatemialaisten” julistuksena, oli kuvannut huolellisesti suoritettuja kokeita, joiden Hobbes puolestaan katsoi vahvistavan hänen vuosia aiemmin teoreettisella päättelyllä tekemänsä johtopäätökset. Hobbes varoitti, että jos he eivät jatkaneet siitä mihin hän oli jäänyt, heidän työstään ei tulisi mitään. Boyle torjui Hobbesin syytökset ja Wallis kirjoitti aiheesta satiirin Hobbius heauton-timorumenos (1662).
Vastaukseksi Wallisin henkilökohtaisemmille hyökkäyksille Hobbes kirjoitti kirjeen itsestään kolmannessa persoonassa, Considerations upon the Reputation, Loyalty, Manners and Religion of Thomas Hobbes. Tässä elämäkerrallisessa kirjeessä hän kertoi omansa ja Wallisin ”pikku tarinat viimeaikaisen kapinoinnin aikana”. Wallis ei pyrkinyt vastaamaan tähän.
Hobbes ja geometrit
Jonkun ajan päästä Hobbes aloitti kolmannen kiistoja herättäneen toiminnallisemman kautensa, joka kesti hänen yhdeksänteenkymmenenteen ikävuoteensa saakka. Ensimmäinen teos oli vuonna 1666 julkaistu De principiis et ratiocinatione geometrarum, joka oli hyökkäys geometrian professoreja vastaan. Kolme vuotta myöhemmin hän julkaisi kolme matemaattista teostaan yhdessä nimellä Quadratura circuli, Cubatio sphaerae, Duplicitio cubii, ja kun Wallis jälleen kerran kumosi ne, Hobbes painatti ne uudelleen varustettuna vastauksilla vastaväitteisiin. Wallis, joka oli jo luvannut jättää hänet rauhaan, kumosi ne jälleen. Väittely kesti useiden teosten ajan vuoteen 1678.
Myöhempi elämä
Huonosti perusteltujen ja kiistanalaisten matematiikan ja fysiikan alan teostensa lisäksi Hobbes jatkoi filosofisten teosten julkaisemista. Englannin restauraation ajasta hän sai uuden aseman, kun ”hobbismista” tuli muodikas suuntaus, joka sai kuitenkin myös paljon vastustusta – jokaisen ”todellisen moraalin ja uskonnon rakastajan” piti torjua se. Nuori kuningas Kaarle II muisti Hobbesia, kutsui tämän hoviinsa ja myönsi tälle sadan punnan eläkkeen.
Kuninkaalla oli merkittävä rooli Hobbesin suojelemisessa, kun parlamentin alahuone esitteli vuonna 1666 ohjelman ateismia ja maallistumista vastaan. 17. lokakuuta annetiin määräys, jonka mukaan ohjelmaa valvovalle komitealle ”tuli antaa valtuudet saada tietoa koskien sellaisia kirjoja jotka olivat taipuvaisia ateismiin, jumalanpilkkaan ja maallisuuteen – – erityisesti koskien – – herra Hobbesin kirjaa, jota kutsutaan nimellä Leviathan" . Hobbes kauhistui suuntauksesta joka oli antamassa hänelle harhaoppisen leiman ja oli valmis polttamaan joitakin papereistaan. Samaan aikaan hän selvitti harhaoppeja koskevan lain tarkkaa senhetkistä tilaa. Selvityksen tulos painettiin liitteenä Leviathanin Amsterdamissa vuonna 1668 painetun latinankielisen käännöksen loppuun. Tässä liitteessä hän pyrki osoittamaan, että koska Englannin kirkon korkein oikeusistuin (Court of High Commission) oli lopetettu, ei ollut olemassa harhaoppeja tuomitsevaa tuomioistuinta jonka alamainen hän olisi, ja että mikään ei voinut olla harhaoppia paitsi Nikean uskontunnustuksen vastustaminen, mitä Leviathan ei hänen mielestään ollut.
Säädöksen ainoa seuraus oli, ettei Hobbes voinut enää koskaan julkaista teoksia jotka käsittelisivät inhimillistä käyttäytymistä. Vuoden 1668 painos hänen teoksestaan painettiin Amsterdamissa, koska hän ei saanut sensoreilta lupaa sen julkaisemiseen Englannissa. Muut teokset julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Näihin kuuluivat muun muassa Behemoth: the History of the Causes of the Civil Wars of England and of the Counsels and Artifices by which they were carried on from the year 1640 to the year 1662. Jonkin aikaa Hobbesin ei sallittu edes julkaista vastineita hänen vihamiestensä esittämiin syytöksiin. Tästä huolimatta hänen maineensa ulkomailla pysyi suurena, ja Englannissa vierailleet oppineet muistivat aina osoittaa hänelle kunnioitustaan.
Hobbesin viimeiset teokset olivat luonteeltaan hyvin erilaisia. Näihin kuuluivat latinankielinen omaelämäkerta Thomae Hobbesii vita vuonna 1672, sekä Odysseian neljän kirjan käännös englanninkieliselle runomitalle vuonna 1673, joka johti sekä Iliaan että Odysseian täydellisiin käännöksiin vuonna 1675.
Hobbes kuoli 92-vuotiaana lokakuussa 1679 virtsarakon sairauteen joka johti halvaantumiseen. Hänet haudattiin Ault Hucknallin kirkkomaalle Derbyshireen.
Vaikutus
Hobbes on vaikuttanut suuresti uuden ajan yhteiskuntafilosofiaan. Häntä pidetään Niccolò Machiavellin ohella nykyaikaisen politiikan tutkimuksen perustajana. Etenkin klassiset utilitaristit ja oikeuspositivistit pitivät Hobbesia edelläkävijänään.[1]
Teokset

Thukydideen Peloponnesolaissodan kahdeksan kirjan käännös (1628/29)
A Briefe of the Art of Rhetorique (1637)
Objectiones tertiae ad Cartesii Meditationes (1641), Descartesin kritiikkiä
Tractatus opticus Mersennen teoksessa Universae geometriae mixtaeque mathematicae synopsis (1644)
The Elements of Law, Natural and Political (1650), koostuu osista:
Human Nature, or the Fundamental Elements of Policie
De Corpore Politico. Or the Elements of Law, Moral & Politick
The Answer of Mr. Hobbes to Sir Will Davenant's Preface Before Gondibert (1650)
Elementa philosophica (1651–58)
De Cive (1651)
De Corpore (1655)
De Homine (1658)
Leviathan, eli, Kirkollisen ja valtiollisen yhteiskunnan aines, muoto ja valta (Leviathan, or the Matter, Forme, and Power of a Commonwealth, Ecclesiasticall and Civil, 1651)
Of Libertie and Necessitie (1654)
Six Lessons to the Professors of Mathematics (1656)
The Questions Concerning Liberty, Necessity, And Chance. Clearly Stated and Debated Between D'. Brahmall Bishop of Derry, and Thomas Hobbes of Malmesbury (1656)
Stigmai ... or Marks of the absurd Geometry, Rural Language, Scottish Church Politics, and Barbarism of John Wallis (1657)
Examinatio et emendatio mathematicae hodiernae (1660)
Dialogus Physicus, sive de natura aëris (1661)
Mr. Hobbes considered in His Loyalty, Religion, Reputation, and Manners (1662)
Problematha physica (1662)
De principiis et ratiocinatione geometrarum (1666)
Leviathan, sive de materia, forma, et potestate civitatis ecclesiasticae et civilis teoksessa Opera philosophica, quae latinae scripsit, omnia (1668), Leviathanin latinankielinen käännös
Quadratura circuli, cubatio spherae, duplicatio cubi (1669)
Rosetum geometricum, sive propositiones aliquot frustra antehac tentatae (1671)
Lux mathematica (1672)
Principia et problemata aliquot geometrica ante desperata (1674)
Decameron physiologicum: or, ten Dialogues of Natural Philosophy (1678)
Thomae Hobbesii vita (1679)

An Historical Narration Concering Heresy, and the Punishment Thereof (julkaistu kuoleman jälkeen vuonna 1680)
A Dialogue Between a Philosopher and a Student of the Common Laws of England (julkaistu kuoleman jälkeen vuonna 1681)
An Answer to the Book published by Dr. Brahmall ... called the catching of the Leviathan (julkaistu kuoleman jälkeen vuonna 1682)
Seven Philosophical Problems (julkaistu kuoleman jälkeen vuonna 1682)
Behemoth, the History of the Causes of the Civill-wars of England (julkaistu kuoleman jälkeen vuonna 1682)
Historia ecclesiastica carmine elegiaco concinnata (julkaistu kuoleman jälkeen vuonna 1688)
The Moral and Political Work (julkaistu kuoleman jälkeen vuonna 1750)
Lähteet

Kirjallisuutta
Suomennettu teos
Citation error, replace with{{cite book| author = Hobbes, Thomas| title = Leviathan, eli, Kirkollisen ja valtiollisen yhteiskunnan aines, muoto ja valta| location = Tampere| publisher = Vastapaino| year = 1999| version = (Leviathan or the matter, forme and power of a commonwealth ecclesiasticall and civill, 1651.) Suomentanut Tuomo Aho| id = ISBN 951-768-042-2}}
Muuta kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Hirschmann, Nancy J. & Wright, Joanne H. (toim.)| title = Feminist Interpretations of Thomas Hobbes| location = University Park| publisher = The Pennsylvania State University Press| year = 2012| isbn = 978-0-271-05636-4}}
Robinson, Dave & Groves, Judy (2003). Introducing Political Philosophy. Icon Books. ISBN 1-84046-450-X.
Aiheesta muualla

Hakuteosartikkeleita
 entry  in the Stanford Encyclopedia of Philosophy

 entry  in the Stanford Encyclopedia of Philosophy

Teosjulkaisuja
Hobbes, Thomas:  (The University of Adelaide) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 (Project Gutenberg) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
Muita artikkeleita:
Jyrki Konkka: . niin & näin 4/2001, 63–71.

Luokka:Empiristit
Luokka:Englantilaiset filosofit
Luokka:Materialistit
Luokka:Tietoteoreetikot
Luokka:Vuonna 1588 syntyneet
Luokka:Vuonna 1679 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit