Дуже багато історій цікавих…в мене був  військовослужбовець якого витягнули з-під завалів, він там пролежав півтори години, і реально дуже за нього переймалась, бо це вже були останні дні перед виходом в полон. У нас були дуже багато прильотів в бункери і всі мої медикаменти вже завалилися, не було змоги їх відкапувати.  І так медикаментів не вистачало, а тут ще був прильот в бункери, і дуже важко було добратися до цих препаратів. Я дуже за нього переймалась розуміла що півтори години під стисненням, тобто невідомо, виживе він чи не виживе. І умов нема продіагностувати його, що у нього там всередині неможливо.  Тобто просто клінічно без знеболювання його зшиваєш Тому що дуже багато ран у  нього було, потрібно було зашивати його і потрібно було дуже багато капати його. Тобто там були і проблеми з мозком, і проблеми з нирками і дуже за ньогопереймалась Але він вижив, він красавчик, він вже служить, ми з ним бачились і дуже рада що от таке чудо трапилось у нас на Азовсталі, що змогла йомуврятувати життя Я, готуючись до інтерв'ю, переглядавінші Ваші інтерв'ю. Ви вживаєте словосполучення"хронічний хворий" -Хронічний "трьохсотий" -Хронічний"трьохсотий" Так, в мене був такий друг. Він є зараз, він вийшов вже з полону, зараз він на лікуванні вКиївському шпиталі. Ну, так у нього ставалось. Я не  знаю,як так вийшло. Постійно йде на позицію, виконує свою бойову задачу, приходить до мене з осколками. витягнули осколки, зашили, замотали рани, обробили рани — знову рветься в бій. Відправили його на позицію — знову повертається з осколками Я кажу: та скільки ж можна? Кажу: ти вже як хронічно трьохсотий, як якесь хронічне захворювання Але всеодно, він приходив, йому надавали допомогу і він  рвавсяв бій. Тобто для нього була перша задача - цеврятувати місто. Хоча він сам із західної України, він сам із Чернівців, здається. Я можу помилятись.