Цим визнанням ми з одного боку визнаємо велич Бога і свою слабкість, а з іншого, перебуваючи на молитві, ми відчуваємо, що ми не є самі, що ми разом з Богом, і тому ми стаємо сильні. Коли ми багато молимося, то відчуваємо, що наші стосунки з Богом стають ближчими, що Бог більше не виглядає строгим наглядачем Його Заповідей, а стає нашим другом, який так сильно полюбив нас, що віддав своє життя, коли ми ще були грішниками. Стоячи на молитві, ми приймаємо воду з джерела, щоб як самарянка вже не мати спраги повіки.