Коли ще були бої в самому місці, тобто наші військові доставляли до нас коли вже переїхав шпиталь на застав тобто раніше Вони теж здійснювали евакуацію в шпиталь які був в Маріуполі в самому місці то потім вони вже транспортували їх в на железяку через нас проходила тому такі обставини склалися десь в останні дні на азовсталі приблизно я розумію що це дуже складно порахувати скільком людям в надавали медичну допомогу скільки людей впродовж доби до вас приходили було таке [музика] що максимально напевне можу сказати це було десь 30-40 людей одночасно це максимально мінімально це один багато дуже багато поранених було я вже казала що мені здається що весь біособовий склад вже виходив з якимось пораненнями контузіями а котра в тому кожного можна вважати що він отримав там бойове поранення на жаль Як ви дізнались про полон командир поставив наказ бойове розпорядження президента чомусь даємось що у вас було тоді в голові про що Ви думали Було дуже страшно тому що на засталі Ти хоча б розумів що ти можеш загинути тому що обстрілюють тому що невідомо невідомо що не було тобто постійно обстріли і Ти кожен кожну секунду розумів що ти можеш загинути Ти вже адекватно до цього налаштувався і просто жив і чекав що з тобою буде далі аполлоп це було щось невідомо куди ми їдемо що з нами Там будуть робити де ми будемо перебувати як наскільки діб метододійдемо зможемо ми спілкуватися з батьками що ми там будемо їсти ну тобто ця невідомість це дуже сильна лякала з ким я там буду перебувати Буду я з нашими хлопцями що мене кудись в жіночій колонію запихнуть тому ця невідомість реально дуже лякала і мені якщо чесно не Дуже хотілось здавати з балансу як мій коментар постійно хотів мене від будувати в зелені коридори щоб я вийшла невелику землю було така можливість була така можливість і керівництво постійно давала змогу щоб дівчата вийшли але не хотіла залишати наших хлопців тому що розуміла що я їм потрібна потрібна виконувати свої задачі щоб вони виконували свої задачі Тобто потрібно було їх лікувати потрібно було за ними приглядати потрібно було їх підтримувати тому я відмовлялась виходити в зелені коридори тому полон для мене це було щось невідомо щось страшне але я наказ ми військові виконуємо наказ А загалом медиків жінок було більше ніж чоловіків яка приблизно Мені здається що мені здається що чоловіки були більше ніж жінок але жінок теж велика кількість була ви тільки що сказали про весь список що вас хвилювало при полоні якщо ви не проти я акуратно будуть намагатись принаймні розпитаю про майже кожен пункти Скільки часу ви провели загалом в полоні і які місця Ви пройшли тому що якщо не помиляюся ви не в одній колонії вас кидали я по Російській Федерації більше п'яти місяців перебувала в полоні Спочатку це був населеним пункт Оленівка десь 4 місяці а потім вже перед обміном десь за 20-17 діб нас вивезли в російську федерацію трохи повивозили по колонії ось де ми там перебували тільки додатки тому що постійно було зв'язані очі зв'язані руки і тільки по догадкам де ми перебуваємо ось нам не доводили таку інформацію але єдине що пам'ятаємо перед обміном були в Криму були всі востокалі тому що стояли військові російські і в шеврони були написані це Севастопольська поліція і ми такі Боже навіть в Крим злітали в цьому році Якщо чесно я з дівчатами сміялась кажу напевно все-таки турецькі крапель приплив до Криму і нас зараз будуть вивозити в Турці бо нас ходила така інформація що наше керівництво було обмінено і вивезли їх в Турцію і ми коли вже прибули в Київ нам в Київ Боже в Крим і зняли пов'язки ми бачимо що ми в Севастополі ми вже думаємо так Невже турецький кора ми пливемо в Турцію я кажу по Росії помандрували в Криму побували залишилось третєцький корабелі поїхати поплити в Турцію але потім вже побачили що ми їдемо з пересадили тоді в машину і бачили що ми наближаємось до території України тому що ми про думка про Турцію згасла я думаю що вони проти були що конечно не просто це трохи розріджували наша обстановка тому що ми трохи морально було важко ми не знали Куди ми їдемо Тобто нам постійно казали що коли ви кудись їдете це обмін але ми приїжджали в якусь колонію ми розуміли що це не обмін І тому ми до останнього [музика] сподівалась звичайно були Надія Була мрія що ми все-таки їдемо в Україну але кожен раз обжигалися тому ось коли ми вже приїдемо ось коли ми вже побачимо українські прапора почуємо українську мову от тоді вже ми скажемо все ми не обміну все хорошо Дівчата Скоро будемо в Україні ви сказали що перша була Оленівка так які були там умови Я вже розказувала у своїх інтерв'ю ми перебували з дівчатами в камерах тобто Хлопці були в на бараках типу як як описати Напевно це як казарми якісь можна умовно так описати А ми дівчата сиділи в камерах це напевно один із пунктів жнєвської конвенції що хлопці окремо дівчата окремо і ми сиділи в камерах шестимісна камера 28 дівчат у нас максимально було але хто де спочатку на полу хто спав на лавочці хто під лавочкою хто настиріг та під столом Ну тобто адаптувалось до тих мов які там були спочатку було важкувато Тому що ми не думали що буде такі умови Ми теж думали що ми будемо на яких ось казарманих вказаних режимах але опинились в клітках Важко було в плані нема свіжого повітря дуже багато кількість дівчат літо жара постійно не вистачало повітря дівчата там кричали свідомість дуже рідко насолодили гулять а навіть якщо виводили гулять то це було із клітки в клітку тільки клітка на вулиці Хто з вами був в цій камері дівчата з інших підрозді Лів Я всі наші війська практично Українки які обороняли Так так ви також сказали про спілкування А хто з вами спілкувався взагалі Хто ці наглядачки чи це не глядачі інспектора Російської Федерації не можу сказати точно тому що не всіх ходили постійно в балаклавах і вони нам не казали хто це А це жінки чоловіки в олені скільки догадки тільки там щось не уявляли не придумували тільки до вас було ставлення по-різному находимо на камеру тому що про те що можна взагалі говорити хлопці не хочеться щоб їм не зашкодили тому що на жаль Російська Федерація також дивиться ці всі інтерв'ю і бувала таке що і після обміну нам Російська Федерація показувала відео з нашими військовими які виходили з полону і давали інтерв'ю так що вони це все контролюють і це на жаль шкодить нашим хлопцям і дівчатам які там ще перебувають по-різному в валенсі залежало від особистісного фактору навіть не можу сказати від чого це залежало не знаю Відповіді на це питання тому що в оленівці наприклад до дівчат відносились більш-менш нормально до хлопців пили там по-різному відношенню в Російській Федерації вже не зважала дівчина ти чи хлопець до всіх однакових ставились медики чи Снайпер до всіх однаково а в оленівці до вас ви ж якби медик це ж зовсім інше ніж військовий чи була різниця вставлях не було різниці медик ти чи Снайпер дівчина ти чи хлопець А ви могли спілкуватися з людьми які вас охороняли Ну я думаю нам нема було про що спілкуватися тому ми все-таки притримувались того щоб мінімальне спілкування щоб вони нас не чіпали ми їх не чіпаємо чекали просто дні коли нас вже обміняють і забути про це Славне місце полон допит Я маю на увазі не тортури Ні З чого А про допити чи вас водили випитували якусь інформацію конечно все це було ми ж в полоні і складно сказати хто їх робив Чи це росіяни Чи це кадрові військові здається що це все всім організації Мені здається це всі приїжджали і кожен раз спілкуванні з різними людьми було Тому якось так харчування і вода у вас були в оленівці харчуванням займались наші хлопцями що військовий які також вийшли за з Австралії тобто ну в оленівці були тільки ми наші військові які вийшли з Австралії тому харчуванням займались хлопці Дівчата у нас Пекли хліб Деякі дівчата вирощували фрукти овочі А де вони це робили там на території тих було місце типу огорода чи щось таке я якось згадувала своїх інтерв'ю що іноді мені здається що я попала в серіал Ходячі мертвецы Круг нас ходить зомбі а ми там був сезон коли вони переселились в тюрьму і в тюрмі почали розвивати своє життя там вирощувати їжу там займатися роботою такою у нас був деякі там вирощували їжу і з цих продуктів хлопців нам готували мінімальну кількість їди але на жаль в оленівці давали мінімальну кількість їжі для того щоб просто бились серцем Та воно було не дуже смачно воно було з мінімальних продуктів але щоб вижити було що їсти тим паче це готували наші хлопці А ви кажете про дівчата Пекли хліб там овочі а могли вкрасти хліб овочі і потім десь вам відкинути Чи це такого не було Тому що за цими серйозний контроль був Ось я дуже сильно схудла в оленівці тому що вечір завжди була каша з рибою А я не їм рибу і не вистачало мені сніданку і обіду щоб просто виживати там тому дівчата трохи почали мене підкармлювати хлібом ось оця В мене просто врятувала Я дуже вдячна дівчатам за хліб який вони пекли це реально саме смішне що була це хліб який ми їли в полоні тому що це готувало наших дівчат історію про рибу щоб виниста Чому вони істи рибу знаті з дитинства на я не мій рідний брат ми не їмо рибу і попри оцей волос ви все одно не їли рибу і зараз Продовжуйте не їстивно навіть російське Полонне злама в мене навіть просто сам запах риби в каші тобто я розуміла що там може яких якісь маленькі шматочок риби попадеться його можна прибрати і просто сам запах риби і одразу мій А можна було під час полону хоч якимись чином зв'язатися з рідними в мене не було така можливість Чи доцільно Телефонувати мамі і казати Мама привіт я в полоні Я думаю що мама напевно можливо можливо я думаю кожен кожний звісточка з полону для батьків це ковток повітря що дитина живе здорова але не було можливості або ти даєш інтерв'ю їм там те що вони хочуть щоб ми казали на камеру тобі дають змогу Зателефонувати або розказуєш їм якусь інформацію Ну мені на інтерв'ю не було чого сказати Ні інформації йому розказати тому в мене не було можливості так пропонували і це були Російські журналісти які я думаю що да але у нас дівчат Мені здається ніхто таке Ну це не давала інтерв'ю заради того щоб зателефонувати в Україну Це просто щось неймовірне Звичайно це неймовірна сила духу важкувато було ми та знаємо що ми Живі здорові оскільки інформаційний вакуум ми не знали що в Україні відбувається тому що по їх новинам які там радіо включались і постійно чули Харків наш Херсон наш Запоріжжі не наша скоро буде проведена референдум і Запорізька Херсонська і Харківська область вступає в склади Російської Федерації Тобто ми не знали що відбувається на самом деле в Україні чи живі наші рідні Куди вони пішли далі тобто оце було дуже важко хотілось естественно зателефонувати в мами просто запитати ви живі веде але трималась тому що не хотіла напевно давати змоги щоб нас Потім трохи морально гнобили цим тому що ну все-таки близькі родичі це цьому можна надавити на людину морально тому ми трималися я знала ментально Мама я жива я здорова Я поїла в мене все хорошо тому просто чекали дні щоб вийти і вже зателефонувати в Україні З українського номеру на момент вибуху ви були в уланівці були від центру цього недалеко тому що це невелика така територія тюрми там чи колонія де ми там перебували На жаль ми це все чули На жаль ми це все в маленьке віконечко бачили що там відбувається тому дуже важко розказувала що це все трапилось в День народження моєї мами і я просто не уявляла що що з нею там відбувається бо я думаю що інформація в Україну поступила що вибух еволенівці і все А хто загинув скільки людей загинуло ніхто нічого не казав і я просто дуже сильно переймалася як за хлопців які там перебувають такий за наших рідних що вони відчувають тому що думаю це була дуже важка інформація для них загинули хлопці на жаль і нашим медикам не дали змоги не не дозволили дойти до них щоб надати їм медичну допомогу На жаль Як ви дізнались про обмін до останнього не знали нас почали в Я так думаю що останнє місце де ми перебувала Це був тагнерог ну дівчата казали що мені здається що я вже тут була і це схоже на Таганрог тому що там десь якийсь стовпчик побачила Вона б не казала де ми перебуваємо тільки догадувались І коли вже зі всієї Росії почали звозити всіх дівчат які вже Іноді бували і в тагрології і там десь в інших колоніях перебували і почали думати що або нас всіх дівчат збирають тому що там були дівчата і з Ілліча і з азовсталії і почали думати або нас всіх дівчат збирають і вивозять в якусь жіночу колонію або наш готують на обмін хотілось сподіватися що все-таки це обмін але ми не вірили до останнього тому що постійно нас кудись вивозило от в останні дні перед полоном нас постійно вивозили ми вже втомилися просто думати що це обмін ми прийняли рішення що значить так повинно бути значить все йде так як десь прописано І рано чи пізно ми все одно вийдемо в Україну тому що дуже часто вони нам казали що ви в Україні не потрібні що вас Ніхто не чекає що ви безвісті зникли ви вас ніхто обмінювати не буде тому що в Україні немає російських жінок а у вас будуть обмінювати тільки на російських жінок і тому постійно якось так Таким чином питалась давити напевно але ми все одно знали що якісь обміни де відбувається якщо вони відбуваються значить все-таки України Ще існує і Україна скоро нас забере просто потрібен час потрібно почекати і скоро цей день наступить ми якщо чесно думали що це буде 14 жовтня якщо чесно прив'язувались постійно до якихось свят знаєте такі Надії собі давали так сьогодні свято Все сьогодні повинен бути обмін Ось і якраз 17 жовтня нас обміняли Тобто можна сказати що наша прив'язувальна дата до 14 жовтня здійснилась вам пропонували лишитись в Росії сформували бо дуже часто пропонували саме маріупольчанам які військові мені теж пропонували кажуть будеш Медиком і кишені Дякую я в Україну мене чекають в Україні в мене долг Перед державною прикордонної служби перед батьками тому вибачте в Маріуполь продовжує з нашими військовими і відвоює його а не казали Які умови ви повинні на які умови Ви повинні піти аби ну лишитись в Росії ну такого просто [музика] Хто якщо відбувалася якісь обміни нам доводилось така інформація що там якась кількість людей виїхала на обмін і їх обміняли Але кого ми не знали тобто Тільки догадки тільки там по якихось думками що все-таки якісь обміну відбуваються і ось ця от інформаційний вакуум просто не дозволяв нам нормально жити нормально Ну нормально жити в умовах полону просто якась звісточка що всі живі всі здорові що когось обміняла що вони вже в Україні що з ними все в порядку хотілось конечно це чути кожен день А коли ви зрозуміли що ви вже в Україні коли ми були в Криму нам Вже зняли пов'язки в нас пересадили в їх кразочок якось так одно називається і Ми вже їхали була змога підглядати там через шторки в машині і ми вже розуміли що ми під'їжджаємо до землі тобто Ми проїжджали там Херсон ми приїжджали Запоріжжя Запорізька траса була і читали надписи де ми перебуваємо і потім ми зупинили і дуже довго чекали вийшли представники Я так розумію Російською Федерацією з білим прапором і ми чекали що з нашої сторони ми вже про самі вже це обмін чекали коли приїдуть Наші автобуси але 20 хвилин це був як рік Ви просто вже думали може ще щось зірветься Може це якась Показуха може нас не обміняти може це просто якась постанова вони стоять а наших нема ти просто спиш і накручуєш Ні ти хочеш не поїдеш в тюрму що робити що робити якщо не приїде Україна але потім ми вже побачили наші красивіші автобуси вони просто дивились на ці КРАЗи в яких ми приїхали і ті автобус і просто шикарні красиві комфортабельні і ми вже такі це ми їдемо в Україну вийшли нас почали виводити з цих машин і ми ж по привичці всі дівчата голови вниз Руки назад і нам кажуть дівчата вивільні Ви вже в Україні розслабтесь і ми такі все українська мова свої І це просто неймовірні відчуття коли ти вже розумієш а ти вже вдома і зараз оцей процес вас обміняють і все все буде хорошо але коли ми с обмінювали був приліт І тому Ну було трошки страшно тому що ну реально боялися щось зірветься недалечко від нас там де ми по мосту ми можемо ви бачили Це відео як на собівала по мосту коли ми переходили недалечко щось взірвався і ми такі О ні Тільки не зрив обміну будь ласка Бо ми вже туди не поїдемо що ви зробили першим чином ми коли приїхали вже безпосередньо до ми зустрічала керівництво нас зустрічав командир було дуже багато дуже багато і голова Служби нам зателефонував но мені очікували що нас чекають так що Ну ми знали що нас чекають але мене очікували щось з нас так сильно переймаються бо якась видна у нас все-таки в душі була що все-таки місто не захистили так вийшло і Ну якась вина в душі була і тут Голова служби телефонує він так задоволений що ми вийшли Він допоміг щоб нас витягнути звідти тут Нас зустрічає командир а нам розказувала що нас командир в Турції і просто такі неймовірні Відчуття і я виходжу з автобуса і в мене вже була слухавка командир тримав телефон Я вже розказувала мама кричала в телефон з поверненням і перше що зробила поспілкувались з мамою Бо мені це було вкрай необхідно почути її голос зрозуміти що вони жили що вони здорові бо я до останнього дня в полоні не знала де мій батько Де мій брат Я знав що вони виїхали в Україну але де вони перебувають Я не знала Я навіть не знала де перебуває моя мама Тобто ми такі таку інформацію по телефону не обговорювали тому я вже була спокійна що всі живі всі здорові Тому все хорошо ми повернулись до служби так і смішно пройшла лікування реабілітація і служба служба у Львові Чим ви саме зараз займаєтесь дуже багато роботи дуже багато планів на роботу зараз організаційні моменти по медичній евакуації поранених з зі сходу лікування поранених зараз більше організаційні моменти облік організація поранених забезпечення медичне забезпечення наших військових медикаментами тактична медицина спочатку працює в тилу а трішки далі подивимось Я не знаю чи можна запитати якщо ні то ви просто кажете що ні Гаразд скільки зараз захисників Маріуполя азовлі перебуває в полоні а я думаю що це заборонена інформація але почтів я всю Свободи склад який вижив перебувають в полоні дуже дуже мало обмінюють на жаль але потрохи потрохи виходять Я дуже вдячна всім хто займається обмінами і повертають наші героїв додому тому що дуже важко Скажем так жити без них дуже важко думати про хлопців тому що ти знаєш де вони перебувають і не маєш змоги їм допомогти і дуже за них дуже сильно переймаюсь Там дуже багато ще поранених залишилось теж саме полк Азов який На жаль опинився в умовах цього перельоту 29 липня на жаль вони ще там перебувають і ну чекаємо їх повернення і всі команди які працюють по обміну Я дуже благодарна їм щоб вони потрохи дістають наших хлопців дуже Важливо пам'ятати про те що дуже велика кількість наших захисників і захисниць перебуває в полоні Я надіюсь що ми зможемо їх якнайшвидше витягти звідти забувати не можна тому що це дійсно наші Захисники Наші герої які Боро нили наші кордони тому ніколи не забудемо чекаємо кожного І кожну і робимо все для того щоб надати допомогу і забрати їх з російського полону ви хочете повернутися в Маріуполь Чи це ну боляче Я люблю своє місто Це мій рідний город я там Народилась я би хотіла повернутися вже після того як ми його відвоюємо коли Маріуполь буде наш і просто подивитись в те що в те що там перебудується я не знаю але мені важко про нього згадувати тому що от У мене в голові Маріуполь залишився 24 лютого 22 лютого 22-го року залишився в пам'яті таким який він був до повномасштабного вторгнення тому що те що відбулося в місті те що в те щоб воно три вратілась я не можу це описати просто словами мені боляче на це дивитись і для мене Маріуполь це як місто смерті там загинуло дуже багато моїх друзів Там загинуло дуже багато моїх побратимів і повага і біль в Маріуполь Це просто Місто героїв які там загинули які його боронили дуже багато цивільного населення там загинула Це просто для я не можу уявити як це можна було зробити все зруйновано там нічого не залишилось тому я вже хочу в нього подивитись коли його там відбудують і просто порівняти що було до повному штабного вторгнення і те яке яким він стане зараз я вірю що ми його відвоюємо просто потрібен трохи часу потрібно з вашим житлом вашим будинком в Маріуполі що принесли Тобто взагалі нічого нема того що градіно перелетіла і ще його знесли якщо від Маріуполя взагалі в мене не залишилось нічого ніяких згадок речей нічого вони знають чи можливо знайомий Ваші дії які залишились там дуже багато медиків там залишилось цивільних але я з ними не підтримую зв'язок тому що для мене ці люди всі померли в місті Маріуполь Я не хочу з ними спілкуватися бо вони вибрали ту сторону це їх право їх рішення але я патріот України і я вважаю що ми повинні відвоювати наші міста повернути наші лінії кордонів І тих всіх людей які вибрали той шлях щоб вони пішли на ту сторону А ті люди на жаль які перебувають вимушено там то ми надамо всю допомогу і звільнимо наших кордони і кожен міліметрик нашої держави буде нашим насамкінець Про що ви мрієте окрім Перемоги перемога Це 100% моя перша мрія дуже багато роботи зараз стосовно поранених має бойовий досвід хочу цей бойовий досвід [музика] зануритись в свою роботу і якомога більше хлопців врятувати їм життя моє напевно зараз саме відповідальна [музика] основна мотивація це рятувати життя військовослужбовців в будь-яких умовах тому я зараз трохи адаптуюсь після полону після всього пережитого попрацюють трохи в тилу надам допомогу по медичній евакуації по медичному забезпеченню а далі вже буде видно де ми будемо Може в місті Маріуполь Я дуже дякую за кордоном За розмову Ви дуже крута ви справжня героїня дякую вам і за розмову і за вашу позицію за ваші геройські вчинки за життя ваших побратимів по сестер які боронять весь час українську землю Це була Еліна мединіна правильно офіцер прико заповниться медик дивіться Львів медіа Підписуйтесь та коментуйте Ставте лайки побачимось [музика]