&gt;&gt; як кровоспинне, щось його спиняє над прірвою у житі, хоч в житті нічого справедливого немає і так він їм дошкульно шкутильгає на задньому дворі лікарні без кінцівки, мов кінцівки й не буває інакшої, це поле без чудес, яке від крові - навіть ніде стати ногою, що не тямить, що відтята, занесена в нудний війни реєстр, де руки, ноги, очі, лиця, трупи, відторгнутий, як кров не тої групи (бо група вся розкидана в житах) він їх збирає, лиш зімкне повіки… жінки приносять їжу, одяг, ліки й за звичкою, сідають у НОГАХ