І в мене було відчуття, що я не відпрацьовувала, тому що я повільна, тому що мене навчають, тому що я відчуваю, що я роблю якісь дурниці. А я, знаєте, робила до ілюстрацій, такий у мене був підхід, реально як до живопису і мій директор тоді він мене відучав до складного розуміння кольору, тобто він мені казав: "Да, там в живописі складні кольори, це класно, але в рекламі ти маєш розуміти, що це так не працює і для мене це було умовно: "Як це, боже, це ж жахливо, це ж відкриті кольори?!" Прийшла дівчинка, короче, з художньою освітою. Прийшла і давай значить там вчити всіх, що насправді, взагалі-то, дуже шикарно, коли кольори складні. Мені такі: "Да-да-да". От, але це не в нашій реальності. Потім я просто навчилася бачити, знаєте, в тому красу, в комерційній ілюстрації.