Томущо в моїх руках життя побратима, життя  друга, життяколеги. Тому це було дуже складно І я розуміла, що в моїх руках їх життя і потрібно щось робити.  Томутерапія в мене відійшла на другий план І хірургія, і травматологія… пройшлось щось згадувати, щось  десьпідчитувати, щось десь з кимось консультуватись У колег питати в шпиталі: що робити, як робити. Все це  такий великий бойовий військовий медичнийдосвід Я реально цим пишаюсь. Але не хочеться, щоб медики під час війни такий досвід пізнавали Ви щойно розповідали про дуже різні випадки. Чи є якийсь  випадок, який, можливо, найбільше запам'ятався?