Тоді у нас особливо у провінції у людей з’явиться стимул жити заради чогось. Я, як народний депутат, не маю бюджету для того, щоб забезпечити якийсь регіон спортивним знаряддям. Наприклад, знову ж таки, з мого рідного міста, в якому я не живу вже понад 20 років, звертається тренер з боротьби з педагогічного училища. Держава не виділяє взагалі коштів на те, щоб забезпечити спортзал елементарним — матами. Він каже, я веду секцію боротьби, мені треба мати, допоможи. Зарплата народного депутата не дозволяє купити мати, але вплив народного депутата, можливості, вміння спілкуватися, налагодити контакт з бізнесом допомагає мені зібрати кошти і подарувати їх. Це є позитив, але як разом з тим в державі була цільова програма, якби Міністерство цим займалося і починало воно не з великих об’єктів, таких як НСК Олімпійський, на якому відмивали мільйони доларів, сотні мільйонів, а починали з маленьких: спортивних залів, спортивних комплексів, які є зараз у провінціях Богом забуті.