Також ворог, так, захопив будівлю адміністративного центру, так, має певні просування на півдні, але наша оборона, вона носить не спорадичний, а системний характер, тобто система управління збережена, логістика збережена, ми і далі будемо змушувати противника витрачати значні сили, платити велику ціну за просування вперед і коли буде прийнято необхідне рішення – ми відійдемо, тобто ворог має певні успіхи тактичні, але не оперативні, не стратегічні, так само на флангах того угруповання, яке б’ється в самому Бахмуті ситуація стабілізована, тобто якби бої ідуть на тих самих місцях, де вони були тиждень, два тижні тому, тобто це Оріхово-Василівка, якщо ми говоримо про північний захід, це теж Богданівка, Григорівка, тобто ті ж самі населені пункти, на півдні – це Олександро-Шультине, Предтечине, Іванівське, Ступочки, тобто ті ж самі населені пункти, ворог не має якихось успіхів і більше того ми досягли певної медійної перемоги, тому що поряд з оборонною операцією за Бахмут і околиці, які Збройні сили ведуть фактично із початку червня, а серйозно із другої половини літа, ми ще повинні були окрім російському угрупованню протидіяти висвітленню в західних ЗМІ, яке дуже часто було помилковим і якби представляло всю ситуацію, що російське угруповання чи готовність росіян просуватись вперед, вона зникне якщо просто Україна відступить від Бахмута, що наприклад публікувало видання CNN в кінці січня, що треба відступати і якщо ми відступимо західніше, то якби проблеми всі зникнуть, але ми здобули перемогу в тому плані, що як показують статті The Washington Post, редакційні видання, до країн Заходу нарешті дійшло, що Бахмут це не просто точка на карті, це не просто черговий населений пункт за який росія так сильно бореться, це важлива точка у подальшій боротьбі за Донецьку область і це важлива точка з точки зору оперативних розрахунків і стратегічних розрахунків, тобто стратегічні розрахунки – чому Україна так тримається за Бахмут?