Невдалі експерименти. Уривок із циклу лекцій натурфілософії - П'єро Джоплін. Звичайно, я намагався вдосконалити розробки Соколова. Звичайно! А чому ні? Зрештою, цілком ймовірно, що на його мислення певним чином вплинув наш час, проведений разом в академії. Ми всі є частиною спільноти, яка прагне розгадати таємниці космосу. Навіть ті серед нас, хто володіє найбільшим розумом, часто вимушені до плідної співпраці з тими, кого можна назвати нашими інтелектуальними підлеглими. Соколов не є винятком у цьому. Незважаючи на блиск геніальності, якою він причарував аристократі́ю. Аристокра́тію? Хм. Крім того, це правда, що багато моїх експериментів не вдалися. Не треба пліткувати про це за моєю спиною у ваших клубах і в самій академії. Великі амбіції вимагають ризику. Зараз ви можете сміятись над моїми дверима в нікуди, але одного дня ви перестанете це робити. Ваші діти, ймовірно, будуть бачити це так само часто, як ви бачите електричні лампи, які освітлюють наші вулиці вночі. Хоча кілька років тому виб посміялись над електричним стовбом чи світловою стіною Соколова. Ваш сміх, ваші поблажливі усмішки- це не що інше, як свідчення вашої обмеженої уяви. Самозакоханий ексцентричний П'єро Джоплін.