Це спонукає мене згадати про "Революцію однієї соломинки" Фукуоки, в якій (якщо ви читали його книгу) він пише про свій досвід роботи в лабораторії, де він аналізував рис та гриби. Але коли він повернувся на ферму свого дядька та побачив сад та рисове поле, які на оралися 25 років, вони були продуктивнішими, являючи собою інтегровані системи, що наслідують природу, на відміну від роз'єднаних систем індустріального землеробства які, як ми зараз віримо, потужнішими. Ми відчуваємо, наче ми контролюємо такі системи. Але чи справді вони продуктивніші аніж ті, де ми відмовляємося контролювати природу та дозволяємо це робити самій природі? Це питання для дослідження.