Ні, у мене зв'язку не було, але… Я не знаю… Я завжди знаю, що з моїм чоловіком Я була впевнена. От коли ми взнали про ту страшну трагедію І мені діти подзвонили: "Мамо, тато там!" Я кажу: "З татом все добре". Ще не було навіть списків Коли росіяни виклали списки тих, хто начебто загинув Ми читали ці списки всі разом з дівчатами… з родинами Тому що в той день ми якраз їхали в якийсь із монастирів молитися за них Я була впевнена за чоловіка. Я була спокійна… Розумієте, для тебе вже кожен хто в Оленівці і хто був на "Азовсталі" - рідний Але ти знаєш точно: твого чоловіка в тому списку не буде Тому що ти впевнена в цьому. І воно так і сталося -Ви напевно багато молилися… -Багато Я за цей час, мабуть, молилася набагато більше за один рік, ніж за все життя Тому що коли ти щиро щось просиш, тобі Бог дає -І першого грудня… -Його звільнили. Так, першого грудня його звільнили Я знала що його звільнять. Я в той день написала дівчатам: "Дівчата, молимось! Когось звільнять з наших" Звільнили мого… Звільнили мого. Я дуже вдячна всім, хто був причетний до цього звільнення Я знаю, яка це важка праця Тому що чоловік розказував, що обміни не залежать від нашої сторони Вони там знають, сидячи в їхніх тюрмах, що обміни не залежать від нашої сторони -Росіяни можуть дати "добро", а можуть забрати -Так А те, що він зараз знову пішов… Та я по-іншому і не уявляю, як було би Хіба якби мого чоловіка списали зовсім… Якби це була людина, яка не могла іти воювати Але він все-одно би пішов якось допомагати по-іншому -То він зараз де і що робить? Можна говорити? -Він захищає країну У 109 бригаді тероборони, в 107 батальйоні. Маріупольський батальйон. З хлопцями на сході Мабуть, по-іншому не могло б і бути. Я не уявляю, як було б по-іншому -Він обіцяв Вам, що ми визволимо Україну? -Так!