За порогом, біля тину мати вигляда дитину, і стоїть вона сивенька ти не плач, матусю-ненька бо вже виросла дитина вже не біга біля тину прокладать в життя доріжку Сама хоче хоч по трішку бо вже виросла дитина вже не біга біля тину прокладать в життя доріжку Сама хоче хоч по трішку програш Не кричи на мене, мамо, я і сам того не знаю, буде в мене й смутку трішки, буде й щастя на доріжку бо, матусю, в мене ти одна буде в мене й смутку трішки, буде й щастя на доріжку бо, матусю, в мене ти одна ти згадай своє дитинство, світ для тебе був мов королівство, зрозуміла в чому щастя, і від чого всі нещастя, а стежину вибрала сама програш хай летять, спливають роки, вже й дитинства стихли кроки, все ж вернусь до свого тину, тебе, мамо, не покину бо матусю, в мене ти одна ти одна… все ж вернусь до свого тину, тебе, мамо, не покину бо, матусю, в мене ти — одна бо, матусю, в мене ти — одна