Ще один аргумент "навіщо нам кіно про цвинтар" -  як би сильно люди не старалися уникати кладовищ, вони залишаються дуже важливим місцем і для людей персонально і також в контексті історії та культури. "І умовно, коли совєти після 44-го року… Вони перше, що робили в Криму, вони знищували пам'ятки і кладовища. Тобто щоби не залишалося пам'яті про те, хто там був і що там було." А взагалі обожнюю фільми, в яких можна побачити якусь професію зсередини. Мені це подобалося в серіалі "Краще подзвоніть Солу", сподобалося це і тут. Автор сценарію дійсно колись працював на кладовищі. "Дііідько!" А сюжет на стику жанрів робить цвинтарний побут ще цікавішим і влаштовує вам справжні американські чи то буковельські гірки емоцій. Широкий спектр відчуттів. Ви і самі бачите, що фільм знято красиво, а ще красиво зіграли Жданов і Салій. Сама історія, на мою думку, от так бере глядача за руку і файно проводить його від початку фільму і до кінця. Всі другорядні сюжетні лінії теж якось в кінці сходяться. Хіба, можливо, деякі - трохи банально. Окрема подяка за відсутність тупого туалетного гумору: " В тебе є цей безвіз, але ти все ніяк не можеш увійти в мою шенгенівську зону!" Під час перегляду чітко розумієш, що такий фільм не зняли б у жодній іншій країні.