Повився темний плющ і дикий виноград По вікнах, по стіні подобою альтани; Руїна — пише тут на мурах гість незнаний, Як Валтасарові, на віковічний згад А в залі ще стоїть окраса мармурова: Гарему то фонтан. Сльоза його перлова Спадає по сльозі і промовля щомить: «О де ви, де тепер, любов могуття й славо, Що мали у віках сіяти величаво?