Простугоніло смутком вечоровим, хитнуло тиші синій оксамит. І тільки вершник за полтавським ровом десь даленіє цокотом копит… Самотній вершник зникне за туманом. Сторожа вслід подивиться йому. Той вершник зветься Іскрою Іваном. Йому сьогодні тяжче ніж кому.