І здається тут немає нічого поганого. Але психологи стверджують, що саме перфекціоністи часто затягують терміни або взагалі нічого не роблять через завищені стандарти, часто страждають від перепадів самооцінки, тривоги тадепресії. Я дуже люблю жарт, що з'їзд перфекціоністів не відбувся через криво нарізані запрошення. Тут, як мені здається, передається вся проблематика перфекціонізму. Ви на каналі «Нічого зайвого». Тут ми обговорюємо «що таке зайве» і як не впускати його у своє життя. Це і про речі, непотрібні покупки, непотріб вдома, а також думки, ідеї і т. п. І в цьому відео ми поговоримо про оптималізм. Цей підхід дає більш переваг, щоб знайти своє, а неідеальне. Всіх вітаю! І полетіли далі! Оптималізм - цей термін, підхід запропонував Таль Бен Шахар. Це ізраїльсько-американський викладач, який спеціалізується на "позитивній психології" Та "лідерстві", а також автор кількох книг. Одна із його книг «Парадокс перфекціоніста». Він пропонує оптималізм - це щось середнє між перфекціонізмом І повним пофігізмом. Оптималіст теж ставить високі цілі - але спираючись на власні ресурси, фокусується не на результаті, а на шляху, який він має пройти поетапно, аналізуючи кожен етап. Мисленню "все чи нічого" він надає перевагу гнучкому уявленню про ситуацію, де є місце проміжним варіантом. Він вважає, що не існує нічого ідеального, чогось правильного і треба зробити максимум можливого з огляду на поточну ситуацію. Оптималіст не вважає себе ідеальним і не боїться, що його будуть засуджувати. Тому, уразі потреби він звертається за допомогою, якщо відчуває, що не справляється. Може визнати свою слабкість, висловлює свої почуття і НЕ сприймає невдачу в проєкті, як власну характеристику. Оптималізм допомагає рухатись уперед, тому що тут закладено розуміння, що не існує нічого правильного або ідеального. Немає ніякої концепції, як повинно бути.